OM VESTERGÖTLANDS CAMBRISKA OCH SILURISKA AFLAGRINGAR. 35 



skiffer, som på Falbygden vanligen bildar öfvergången mellan Trinucleidskiffern och 

 den egentliga Brachiopodskiffern har jag på Kinnekulle ej funnit något spår. 



I Pateontologia Scandinavica uppgifvas från regio D E på Kinnekulle, således 

 från detta lager, två arter, Holometopus aciculatus och omatus. De äro för mig obe- 

 kanta, och jag känner icke, i hvilken del af lagret de påträffats. Enligt Roemer skall 

 Brachiopodskiffern vara utmärkt af en Deiphon, h varför han gifver honom benämningen 

 "Deiphongestein" ')• Sjelf har jag ej funnit någon representant af detta slägte, och i 

 Palasontologia Scandinavica uppgifves ingen art från Vestergötland. Roemer uppgifver 

 äfven, att detta lager på Kinnekulle ej finnes anstående, utan att endast lösa stycken 

 förekomma. Denna uppgift har utan tvifvel föranledts deraf, att han ansåg Brachiopod- 

 skiffern vara det yngsta lagret och ligga ofvan den öfre Graptolithskiffern. Det var 

 då helt naturligt, att han icke anträffade Brachiopodskiffern på den plats, som han 

 enligt denna föreställning skulle intaga, och att han derför kom till den slutsatsen, att 

 den saknades. 



Den öfre Graptolithskiffern, som är betydligt mäktigare än det föregående lagret, 

 ligger mera blottad än någon af de öfriga skiffrarne. Äfven af denne finnes visserligen 

 inga fullständiga naturliga genomskärningar, men utskjutande hällar träffas ganska ofta. 

 Dessutom ligga lösa stycken spridda öfver en stor del af Högkullen, och i dem har 

 man ett lätt tillfälle att lära känna dess fauna. Gränsen till Brachiopodskiffern ligger, 

 som förut blifvit nämndt, blottad på östra sidan. Omedelbart ofvan den grågröna 

 skiffern med Phacops mucronatus och Homalonotus platynotus vidtager en svart lerskiffer, 

 med temligen talrika men otydliga exemplar af en Dijjlograpsus. Afven på andra 

 ställen utgöres lagrets hufvudraassa af en svart lerskiffer, som stundom har grönaktig 

 anstrykning. Vid Kullatorp ligger dock under denna svarta skiffer en röd sådan, i 

 hvilken jag ej funnit några petrifikat, men som måste hänföras till detta lager. 

 Graptolithskiffern är på Kinnekulle ej så tunnskifvig, som på de öfriga Vestgötabergen 

 i allmänhet är fallet. Några kalkkonkretioner har jag här aldrig påträffat. Graptoli- 

 therna förekomma på Kinnekulle mindre talrikt än i de öfriga bergen, men erhållas 

 mindre hoptryckta och bättre bibehållna. De vanligast förekommande arterna äro 

 Graptolithus priodon Bronn, Rastrites convolutus His. och Rttiolites sp., bland hvilka 

 den sistnämnde synes vara egendomlig för Kinnekulle. Utom Graptolither har jag en- 

 dast funnit en Lingula och en Chirurus. Orthoceratiter, som på många andra ställen 

 förekomma i stor ymnighet, saknas, så vidt jag funnit, på Kinnekulle. 



Öster om Kinnekulle ligger det lilla Lugnåsberget, som endast innehåller de båda 

 lägsta lagren, Fucoidsandsten och Olenidskiffer. Det är af synnerligt intresse derför, 

 att det framför alla de öfriga bergen erbjuder rika tillfällen att lära känna den i pa- 

 lseontologiskt afseende högst märkliga lägre delen af Fucoidsandstenen och dess kon- 



takt med den underliggande gneissen. 



*) Anf. st. sid. 807. 



