36 J. G. O. LINNARSSON, 



Vid foten af berget brytas, sedan gammalt, qvarnstenar af en bergart, som länge 

 blifvit ansedd som arkos. Den består af qvarz- och fältspaths-korn samt glimmerfjäll; 

 en del af fältspathen har förvandlats till kaolin. Doktor J. A. Wallin, som lemnat en 

 utförlig och noggrann beskrifning öfver Lugnåsberget '), har ådagalagt, att bergarten 

 icke är arkos, utan vittrad gneiss. Härom blir man också vid ett besök på stället 

 nästan vid första ögonkastet öfvertygad, dä gneiss-strukturen, ehuru någon gång otyd- 

 lig, så att den i ett handstycke kan förbises eller till och med vara omöjlig att iakt- 

 taga, ofta är väl utpräglad och lätt igenkännlig genom de vanligen nästan lodräta 

 skiffringsytorna. Att bergarten är gneiss, bevisas, såsom D:r Wallin anmärkt, äfven 

 deraf, att den nedtill alltjemt tilltager i hårdhet och likhet med den oförändrade gneis- 

 sen i grannskapet. 



Närmast öfver den vittrade gneissen och merendels sammanväxt med, ehuru 

 skarpt begränsad från den, ligger ett konglomerat, som bildar Fiicoidsawlsteiieiis lägsta 

 del. Det innehåller i en sandstensartad grundmassa större och mindre afrundade qvarz- 

 stycken och derjemte spridda korn af fältspath, hvilken stundom förvandlats till kaolin, 

 samt ett och annat glimmerfjäll. Mäktigheten är obetydlig, sällan öfver en eller två fot. 



Den närmast ofvan konglomeratet liggande delen af sandstenslagret utgöres af 

 den märkliga sandsten, som D:r Wallin efter en af dess försteningar benämnt Eophyton- 

 sandsten. Den är hårdare än den vanliga Fucoidsandstenen; färgen är grå, men öfver- 

 går till röd, om stenen någon tid ligger i luften. Skikten äro öfverhufvud ganska 

 tunna; det lägsta är tjockast, men dess tjocklek torde dock aldrig öfverstiga en fot. 

 Vanligen är Eophytonsandstenen betydligt glimrnerhaltig, och antager derför ofta skif- 

 ferlik struktur. Tunna hvarf af en grågrön skifferlera mellanlagra sandstensskikterna. 

 Eophytonsandstenen är isynnerhet tillgänglig på nordöstra sidan af berget, i grannska- 

 pet af Kusabron och Kulpetorp, der den ofta till betydligt djup blifvit genombruten i 

 qvarnstensbrotten. Dess öfre gräns har ännu ej blifvit funnen, och mäktigheten kan 

 derför ej bestämmas; enligt D:r Wallins mätningar uppgår den åtminstone till omkring 

 30 fot, 



Af största intresse äro de i ett lager af denna ålder oväntadt talrika organiska 

 lemningar, som Eophytonsandstenen befunnits innehålla. Den har hittills blifvit endast 

 flygtigt undersökt, men de redan gjorda fynden låta förmoda, att ännu många vigtiga 

 upptäckter äro att göra. Det är först genom D:r Wallins undersökningar, som en 

 förtjent uppmärksamhet blifvit riktad på detta lager. Han påträffade sommaren 1867 

 i detsamma Eophyton Linnceanum Torell. Sedermera har han der funnit en mask, åt 

 hvilken Professor Torell gifvit namnet Arenicolites spiralis. Sjelf har jag endast kunnat 

 egna en dag af sistlidne sommar åt undersökningar af Lugnåsbergets Eophytonsandsten. 

 Jag fann dervid, jemte de förutnämnda arterna, Eophyton Torelli Linsn, Rhysophycus 

 dispar Linsn och Lingula (f) monilifera Linsn. Den sistnämnda synes förekomma redan 

 i Eophytonsandstenens lägsta skikt. Professor Torell 2 ) anser det sannolikt, att Eophyton- 

 sandstenen är en sötvattensaflagring, men den nämnda Brachiopodens förekomst bevisar, 



J ) Bidrag till kännedomen om Vestgötabergens byggnad. I. Lund 1868. 



-) Bidrag till Sparagmitetagens geognosi och paleontologi. Lund 1868, sid. 24. 



