OM VESTERGÖTLANDS CAMBRISKA OCH SILTJRISKA AFLAGRINGAR. 37 



att han bildats i hafvet. De växter han innehåller måste antingen hafva vuxit 

 vid ' sjelfva stranden eller nedförts dit af strömmar. Att Eoptrytonsandstenen är en 

 strandaflagring, kan man sluta icke blott af de organiska lemningarna, utan äfven af 

 flera andra omständigheter. Märken efter böljslag synas nästan öfverallt, och ofta 

 finner man äfven tydliga spår af regndroppar. Då så högt organiserade växter som 

 de ofvan nämnda förekomma i Eophytonsandstenen, kan man förmoda, att en någorlunda 

 rik vegetation betäckte det land, vid hvars stränder den aflagrats, och att man här 

 skall få ett rikt tillfälle till studier öfver den äldsta landtfloran. Man synes äfven med 

 skäl kunna vänta att här finna lemningar efter landtdjur, som lefvat samtidigt med 

 dessa växter. 



Lagrets öfre del, den egentliga Fucoidsandstenen, brytes ej, så vidt jag vet; men 

 högre upp i bergsluttningen finner man här och der, t. ex. ett stycke söder om Lugnas' 

 by, utskjutande hällar, ofta af en betydlig tjocklek. Den är lösare än Eophytonsand- 

 stenen, gråhvit eller svagt gulaktig och lik den vanliga sandstenen på de öfriga bergen. 

 Hvarken den öfre eller nedre gränsen har påträffats. Några försteningar har jag här 

 ej funnit. 



Olciiidskiffcrlagret, som bildar bergets öfre del, kommer sällan i dagen. I södra 

 delen af berget har orsten fordom brutits till kalkbränning; jag har der funnit Olenus 

 gibbosus, Agtwstus pisiformis-, Olenus spinulosus och Orthis lenticularis, således samma 

 försteningar, som öfverallt utmärka den lägre delen af lagrets öfre hufvudafdelning. 



Falbygdens cambriska och siluriska område, det vidsträcktaste i Vestergötland, 

 börjar vid Timmersdala, omkring en mil söder om Lugnåsberget '). Billingen, det största 

 af Vestgötabergen, och dess sydliga fortsättning Brunhemsberget bilda områdets norra 

 del. Söder om Billingen utbreder sig Falbygens slättland, som till största delen h vilar 

 på Orthoceratitkalken, ehuru äfven denne stundom blifvit bortsköljd, så att de undra 

 lagren kommit i dagen. De öfra skifferlagren äro bibehållna endast i de berg, som 

 höja sig öfver och begränsa slätten. Närmast Billingen, öster om Brunhemsberget, 

 ligger Borgundaberget, söder om detta ligga i en rad helt nära hvarandra Högstena- 

 eller Plantaberget, Fårdalaberget och Gisseberg. Vester och sydvest om de sistnämnda 

 ligga Mosse- och Alleberg. Liksom Kinnekulle och Lugnåsberget sträcka sig Falbyg- 

 dens berg, som utan tvifvel under istiden erhållit sin nuvarande gestalt, från norr 

 till söder eller från NNO. till SSV. Den norra sidan är alltid jemförelsevis brant, den 

 södra mer långsluttande. Söder om Mosse- och Alleberg äro de fasta lagren merendels 

 betäckta af djupa, lösa jordaflagringar, och det är derför svårt att fastställa den södra 

 gränsen för Falbygdens cambriska och siluriska område. Enligt Hisingers geognostiska 

 karta -) skjuter det söder om Falköping ned i den nordligaste delen af Elfsborgs län. 

 Områdets längd blir således nära sex mil; den största bredden är något öfver två mil. 



) Med Falbygden menas vanligen endast den slätt, som utgör områdets södra del, men för korthetens skull 

 betecknas här med detta namn hela området. 



2 ) Anteckn., h. TV, Tab. 1. 



