42 J- G. O. LINNARSSON, 



Sannolikt är, att flera arter framdeles skola befinnas gemensamma för olika af- 

 delningar, och att man i sjelfva alunskiffern, som hittills blifvit föga undersökt, skall 

 finna faunorna mera blandade. Att den alunskiffer, som ligger mellan andra och tredje 

 afdelningehs orsten, innehåller en blandning af båda dessa afdelningars faunor, har 

 redan blifvit anmärkt. Detta har varit ett af de skäl, hvarför jag låtit alunskiffer- 

 lagret qvarstå såsom ett enda hufvudlager. 



Huru långt man kan följa de fem afdelningar, som i Vestergötlands alunskiffer- 

 lager kunna urskiljas, är ännu obekant. Utan tvifvel skola mer eller mindre tydliga 

 eqvivalenter till dem kunna spåras i en stor del af Skandinavien. Den förut nämnda 

 qvarzskiffern på Öland motsvarar tydligen afdelningen 1. Regio Conocorypharum på 

 Bornholm och i Skåne, såsom den af Professor Angelin begränsas, synes närmast mot- 

 svara afdelningen 2 i Vestergötland; den senare har varit alldeles förbisedd, i annat 

 fall skulle ingen ovisshet kunnat uppstå om förhållandet mellan regio Olenorum och 

 regio Conocorypharum. 1 Östergötland har jag funnit alunskiffer, som genom sina 

 försteningar visar sig stå på gränsen mellan afdelningarna 2 och 3. De försteningar, 

 som karakterisera afdelningarna 4 och 5, uppgifvas från åtskilliga ställen både i Sve- 

 rige och Norge. - - Till de båda öfversta afdelningarna finner man motsvarigheter äf- 

 ven i England. Belt har indelat den öfre Lingulaskiffern i tre grupper, Maentwrog, 

 Festiniog och Dolgelly. Från Maentwrog uppgifver han l ) Olenus gibbosus och Agnostus 

 pisiformis, från Lower Dolgelly Olenus (Parabolina). spinulosus, från Upper Dolgelly 

 Olenus (Peltura) scarabceoides ; till Upper Dolgelly är äfven underslägtet Sphcerophthalmus, 

 som i Vestergötland karakteriserar afdelningen 5, inskränkt. Upper Dolgelly motsvarar 

 alltså afdelningen 5, de öfriga grupperna afdelningen 4. Mellan de lägre afdelningarna 

 af Englands Lingulaskiffer och Vestergötlands Olenidskiffer kan ingen sådan öfverens- 

 stämmelse i detalj uppvisas. 



Falbygdens örthoceratitkalk, hvars mäktighet, enligt Hisinger, uppgår till 207 fot, 

 afviker i åtskilliga afseenden från Kinnekulles. Isynnerhet är detta fallet med dess 

 lägsta del, hvilken deremot öfver hela Falbygden visar en stor likformighet. 



Omedelbart ofvan alunskifferlagret ligger en konglomeratartad kalk, som meren- 

 dels är sammanväxt med den orsten, som bildar alunskifferlagrets öfversta del. Or- 

 stenen är på ytan skroflig och full af håligheter, som blifvit utfyllda med denna kalk, 

 hvilket gör, att vid en genomskärning stycken af kalken ofta synas inneslutna i orste- 

 nen. Den konglomeratartade kalkens grundmassa är grå kalk, och i denne äro stycken 

 af orsten samt talrika små glaukonitkorn inneslutna; ofta innehåller han äfven svafvel- 

 kiskristaller. Från Nerike har jag sett en fullkomligt liknande bergart; huruvida den 

 förekommer i några af Sveriges öfriga landskap är mig obekant. På Falb}'gden sak- 

 nas han aldrig, ehuru han har en obetydlig mäktighet, knappast öfverstigande en fot, 

 utan träffas öfverallt, der gränsen mellan alunskiffer- och kalklagret är blottad, såsom 

 vid Carlsfors, Ulunda, Wåmb, Thorbjörntorp, Kafvelås, Oltorp o. s. v. Måhända mot- 

 svaras han af den "chloritiska kalk", som, enligt Schmidt 2 ), i ryska Östersjöländerna 



1 ) Geological Magazine, 1868, sid. 6. 



2 ) Archiv f. d. Naturkunde Livlands etc, Ser. I, "Bd II, sid. 45. , 



