OM VESTEEGÖTLANDS CAMBRISKA OCH SILUEISKA AFLAGRINGAR. 43 



närmast underlagrar den egentliga Vaginatkalken.. — Uppåt försvinna småningom de 

 främmande inblandningarna, så att kalken blir mera homogen. Färgen är fortfarande 

 vanligen grå, stundom med grönaktig anstrykning, sällan svart. Tunna bvarf af en 

 blågrön skifferlera mellanlagra stundom kalkskikten. — Ännu högre upp blir kalken 

 hårdare och mera tunnskiktad, till färgen vanligen hvitaktig. Denna ljusa kalk har 

 en betydligt större mäktighet än de föregående afdelningarna. Liksom de är han blot- 

 tad på en mängd ställen, såsom vid Carlsfors, Ulunda, Wåmb, Oltorp, Kafveläs, Gud- 

 hem och Klefva. Under det att de lägsta kalkskikten äro odugliga till hu°'2Tiins\ 

 brytes deremot denna kalk ofta för sådant ändamål, is3?nnerhet på Billingen; han anses 

 dock sämre än "täljstenen" på Kinnekulle. — De nämnda afdelningarna utgöra i palfe- 

 ontologiskt afseende ett helt, och kunna derför tillsaminans betraktas som den lägsta 

 hufvuddelen af Falbygdens Orthoceratitkalk. Den glaukonitförande kalken är ännu 

 ganska fattig på försteningar; oftast träffas Megalaspis planilimbata Ang., mera sällan 

 Symphysurus breviceps Ang. och en Orthis. Den närmast öfverliggancle kalken är rikare 

 på Trilobiter än någon annan del af lagret. Så förekomma här Megalaspis planilim- 

 bata, Symphysurus breviceps, Niobe emarginula Ang. och Pliomeva Fischeri Eichw. jemte 

 andra arter af samma slägten ; men man erhåller vanligen endast små, om också för 

 öfrigt temligen väl bevarade, fragment. Orthoceratiter äro ännu jemförelsevis sällsynta, 

 och några Cystideer har jag ej funnit. I den hvitaktiga kalken förekomma försteningar 

 endast sparsamt och vanligen i nästan oigenkänligt skick; de synas emellertid öfver- 

 hufvud vara desamma som i den föregående. — Dessa afdelningar af Vestergötlands 

 Orthoceratitkalk synas närmast motsvara den lägsta röda kalken på Kinnekulle. Berg- 

 arterna påminna om Ceratopygekalken och den undre Graptolithskiffern på Kinnekulle. 

 Så liknar- den glaukonitförande kalken ej obetydligt vissa delar af Kinnekulles Ceratopyge- 

 kalk, och skifferleran, som stundom mellanlagrar kalkskikten, är ej olik den vanliga 

 undre, Graptolithskiffern. Då emellertid på Falbygden de för Ceratopygekalken mest 

 karakteristiska slägtena ej anträffats,- har jag ined Prof. Angelin hänfört Falbygdens 

 lägsta kalk till Orthoceratitkalklagret. 



Ofvan den hvitaktiga kalken ligger en mörkare och vanligen mera tjockskiktad 

 grå kalk, som liknar den gråa "täljstenen" på Kinnekulle. Denne öfvergår i sin ord- 

 ning småningom, utan någon bestämd gräns, i röd, motsvarande den öfre röda kalken 

 på Kinnekulle. Såväl den gråa som den röda kalken ligger i dagen, dels i stenbrott, 

 dels i naturliga genomskärningar, vid Carlsfors, Wåmb, Ulunda, Klefva, Dahla, Falkö- 

 ping m. fl. ställen. Försteningarna äro öfverhufvud desamma som i de motsvarande 

 afdelningarna på Kinnekulle, men en samlare erhåller ringa lön för sin möda, då de, 

 med undantag af Orthoceratiterna, äro mycket illa bevarade. Vid Ranten, straxt intill 

 Falköpings jernvägsstation, der den gråa kalken länge brutits och jag derför haft det 

 bästa tillfälle att undersöka hans organiska lemningar, har jag i honom funnit lllcenus 

 crassicauda Wahlenb., Phacops sclerops Dalm., Asaphus platyurus Ang.?, Orthoceras com- 

 mune Wahlenb., 0. trochleare His., Sphoeronites pomum Gyll. samt arter af slägtena Co- 

 nularia, Euomphalus och Orthis. På andra ställen har jag öfverhufvud påträffat endast 

 en eller annan af dessa försteningar. Den röda kalken är här, såsom på Kinnekulle, 

 mest utmärkt af Cephalopoder, Lituites convolvens Schloth., Orthoceras commune, 0. 



