OM VESTERGÖTLANDS CAMBRISKA OCH SILURISKA AFLAGIUNGAR. 49 



och kunna oafbrutet följas. De äro af mycket vexlande färg, svarta, röda, gröna och 

 gråa, stundom spräckliga. Härpå följer en oren kalk af omkring 14 fots mäktighet, 

 som till följd af sin heterogena sammansättning förvittrar ojemnt, så att stycken, som 

 legat i dagen, vanligen äro genomborrade af djupa hål. Ofvan denna kalk ligga åter 

 petrifikatlösa lerskiffrar af svart eller gråaktig färg. — I Brachiopodskifferlagret kunna 

 tre underafdelningar urskiljas. Lägst ligger, såsom vanligt, en hård och svårklufven 

 spräcklig lerskiffer, i hvilken jag dock på detta ställe ej funnit några försteningar. På 

 denne följer en gråhvit, högst tjockskifvig, kalkhaltig skiffer, som äfven är ganska 

 fattig på petrifikat; jag har i honom endast funnit en FenesteUid och några sällsynta 

 aftryck af Brachiopoder. Den öfversta afdelningen af lagret, som har en betydligt större 

 mäktighet än de föregående, utgöres af en mörkgrå lerskiffer med gröngula punkter, 

 som motsvarar den svartgråa skiffern på Billingen och liksom den hufvudsakligen ka- 

 rakteriseras af Calymene tuberculata, Acidasj)is centrina och Leptcena, sp., hvarförutom 

 han endast sparsamt innehåller Phacops mucronatus och Encrinurus sp. samt en Ortho- 

 ceras och spår af Graptolither. - - Den öfre Graptolithskiffern är till större delen dold 

 af nedrasade trappblock, så att endast dess lägsta del är tillgänglig. Den är ej syn-, 

 nerligen tunnskifvig, till färgen gulgrå, och innehåller temligen sparsamt Orthoceratiter 

 och Graptolither, en Bryozo och otydliga Brachiopoder. 



Den märkligaste genomskärning på Får dalaberget finnes nära bergets nordöstra 

 hörn vid Stommen i Kongslena socken, der isynnerhet de öfversta lagren äro lätt till- 

 gängliga vid sidorna af en bäck, som gräft en djup fåra i sluttningen. Trinucleicl- 

 skifferns lägsta del ligger ej i dagen, men vid gräfning har jag, dock icke i fast klyft, 

 påträffat en grön mergelskiffer med Primitia strangulata, som utan tvifvel tillhör denna 

 lägsta del. Den röda Trinucleidskiffern kommer i dagen på flera ställen vid kanten af 

 bäcken. På den lägsta punkt, der han ligger blottad, är han såsom vanligt lös och 

 starkt förklyftacl och innehåller Trinucleus Wahlenbergi, Cybele verrucosa, Chirurus lati- 

 lobus Linsn, Ch. sp. indet., Niobe lata, Dionide euglypta, Agnostus trinodus, Leptwnw 

 o. s. v. I hans öfversta del, som är hårdare och mindre förklyftad än den lägre, är 

 den skiffriga strukturen alldeles försvunnen; man kan lösbryta temligen stora samman- 

 hängande block. Men icke blott bergarten afviker från den vanliga, utan detsamma 

 är till en del förhållandet äfven med faunan. Anmärkningsvärdt är, att flera af de 

 eljest allmännaste arterna här saknas och ersättas af andra arter af samma slägten. I 

 stället för de på de flesta andra ställen ymnigt förekommande arterna Trinucleus Wah- 

 lenbergi, Cybele verrucosa och Remopleurides radians, finner man här i mängd Trinu- 

 cleus latilimbus n. sp., Cybele Lovéni n. sp. och Remopleurides dorsospinifer Portl., hvilka, 

 jemte en stor form af Ampyx tetragonus, kunna betraktas såsom de för denna lokal 

 mest karakteristiska. För öfrigt träffas Chirurus subulatus, Sphosrexochus laticeps, Stau- 

 rocephalus granulatus (?), Acidaspis sp., Lichas laxatus, Broetus (Forbesia) brevifrons 

 Ang. (?), Phillipsia parabola Barr. (?), Stygina latifrons Portl., Illcenus sp., Dionide 

 euglypta, Agnostus trinodus m. fl. Öfverhufvud äro petrifikaten här fullständigare och 

 bättre bibehållna än på något annat ställe. De petrifikatlösa lerskiffrar, som på Fal- 

 bygden alltid följa på den röda Trinucleidskiffern, uppnå här endast några få fots 



K. Vet. Akad. Handl. B. 8. N:o 2. 



