OM VESTERGÖTLANDS CAMBRISKA OCH SILURISKA AFLAGRINGAR. 55 



skiffern, finner man konom, såsom redan Hisinger anmärkte, på Halle- och Hunneberg 

 ofta omedelbart öfverlagra något af de undra lagren. Man kan häraf sluta, att de 

 sedimentära lagren på Halle- ech Hunneberg, redan innan de erhållit sin trappbetäck- 

 ning, varit utsatta för en betydlig denudation, som delvis förstört några' af dem. Då 

 man ser de otvetydiga verkningarne af denna denudation, framställer sig sjelfmant den 

 tanken, att man i den äfven har att söka orsaken dertill, att Halle- och Hunneberg 

 sakna de öfriga Vestgötabergens högre lager. Att de äfven här en gång blifvit af satta-, 

 är högst sannolikt, på grund af deras vidsträckta utbredning i öfriga delar af Skan- 

 dinavien. 



Fucoidsaiidstcticii uppnår, enligt afvägningar af D:r E. Sidenbladh, en mäktighet 

 af 80 fot. Den lägre delen har jag aldrig funnit genomskuren och kan derför ej af- 

 göra, om Eophytonsandstenen äfven här förekommer. Den egentliga Fucoirlsandstenen, 

 som ligger i dagen på flera ställen, såsom i Storeklef och Byklef samt mellan Mossebo 

 och Munkestens gästgif varegård, liknar det öfriga Vestergötlands, men torde öfverhufvud 

 vara något hårdare. Några försteningar har jag här ej funnit. I Byklef och i ett 

 stenbrott mellan Mossebo och Munkesten är gränsen till alunskifferlagret blottad. Berg- 

 arten är der starkt lerhaltig och innehåller derjemte en stor mängd svafvelkis. Det 

 är dock först omkring en fot under alunskifferlagrets bas, som den vanliga Fucoid- 

 sandstenen upphör och denna egendomliga bergart vidtager. 



Oleuidskiffcrlagrets mäktighet är ungefär lika med sandstenens. Alunskiffern är 

 här lösare än i det öfriga Vestergötland och ofta starkt affärgande, orstenen nästan 

 alltid svart. Bland mineraliska inblandningar förekommer, utom svafvelkis, zinkblende, 

 som dock är ganska sällsynt. 



Någon fullständig genomskärning af alunskifferlagret har jag ej lyckats erhålla, 

 och jag har derför här ej återfunnit alla de underafdelningar, som kunna urskiljas på 

 Kinnekulle och Falbygden. Att de finnas, är dock otvifvelaktigt, på grund af den stora 

 öfverensstämmelse i afseende på de organiska lemningarne, som de enskilda tillgängliga 

 delarne af lagret visa med underafclelningarne i det öfriga Vestergötland. 



Den lägre hufvuddelen är endast på några få ställen delvis tillgänglig. I Byklef 

 nära Kartened, på Hunnebergs nordvestra sida, är den genomskuren af en bäck, som 

 äfven blottat den öfre delen af sandstenslagret. Alunskiffern innesluter der nära basen 

 två lager och högre upp några spridda bollar af orsten. I skiffern har jag ej funnit 

 några försteningar, i orstenen Paradoxides Tessini, Conocoryphe sp., Liostracus acideatus, 

 Agnostus fallax och pärvifrons, Hyolithes sp. och Obolella ~sp. Några högre delar af 

 lagret finnas här ej, då trappen genast vidtager, stundom omedelbart ofvan orstens- 

 bollar, utan att dessas försteningar blifvit förstörda. — På motsatta sidan af berget 

 äro i ett litet, numera igenlagdt brott vid Hvittened ett par orstenslager och några 

 mindre konkretioner blottade. Jag har här funnit Paradoxides Tessini, Agnostus gibbus 

 och A. fallax. Några få fot ofvan genomskärningen stå trapp-pelare, och äfven här 

 saknas således de öfra delarne af lagret. — Mellan Mossebo och Munkesten är gränsen 

 mellan sandstens- och alunskifferlagret blottad, men jag har der endast funnit skiffer 

 utan petrifikat. — De organiska lemningarne utvisa, att den del af alunskifferlagret, 



