OM VESTEEGÖTLANDS CAMBRISKA OCH SILUKISKA AFLAGRINGAE. 57 



På sydvestra sidan af Hunneberg är Ceratopygekalken tillgänglig i "Storeklef" 

 ofvan Fristorp. Jag har der, hufvudsakligen i lösa stenar, funnit Euloma ornatum, 

 Symphysurus socialis, Ceratopyge forficula, Harpides rugosus, Pliomera primigena, Remo- 

 pleurides dubius och Niobe insignis. 



Vid Tunhem och Nygård är Ceratopygekalken vanligen förstörd genom denuda- 

 tionen och Olenidskiffern omedelbart betäckt af trapp. På enstaka punkter, der han 

 delvis är bibehållen, har jag funnit Euloma ornatum, Ceratopyge forficula och Symphys- 

 urus socialis. 



På Halleberg ligger på de ställen, som jag undersökt, såsom vid Grytet och 

 Skytteklef, emellan trappen och det öfversta orstenshvarfvet ("påflokan") endast en 

 skifferbädd af 1 — 2 fots mäktighet. Om denna skifferbädd bör hänföras till Olenid- 

 skiffer- eller Ceratopygekalklagret, kan, i saknad af försteningar, ej afgöras. 



Den undre Graptolithskifferns största mäktighet torde uppgå till omkring 30 fot. 

 Han är endast på jemförelsevis få ställen bibehållen. Bergarten är en hård lerskiffer, 

 vanligen svart med ljust streck, och liknar långt mer Christianiatraktens än det vida 

 närbelägnare Kinnek allés undre Gr aptolith skiffer. Kalkkonkretioner förekomma stun- 

 dom, men af obetydlig storlek. 



Vid Mossebo är äfven den undre Gr aptolith skiffern på många ställen blottad. 

 Graptolither träffas ofta i stor mängd, nästan alltid förvandlade till svafvelkis. Arterna 

 äro öfverhufvud desamma som på Kinnekulle. Utom Graptolither har jag funnit 

 några Brachiopoder och Niobe obsoleta (?). — Äfven i Storeklef har man en ganska 

 fullständig genomskärning af den undre Graptolithskiffern. Bergarten är än svart, än 

 grå och tjockskifvig, i senare fallet fattig på försteningar. — Vid Tunhem och Nygård 

 saknas den undre Graptolithskiffern helt och hållet, och likaså i alla för mig bekanta 

 genomskärningar på Halleberg. 



De båda öfversta lagren på Halle- och Hunneberg skilja sig hufvudsakligen genom 

 bergarternas större hårdhet och genom den ringa halten eller frånvaron af bitumen 

 från alunskifferlagret. Man har stundom trott sig kunna förklara dessa skiljaktigheter 

 med tillhjelp af trappen, som vid sin eruption skulle hafva åstadkommit en genom- 

 gripande förändring i de lager, med hvilka han kommit i kontakt. Denna förklaring 

 vederlägges dock dels af de organiska lemningarne, som visa, att de öfra lagren till- 

 höra en annan tid än alunskifferlagret, dels deraf att, då trappen, såsom på många 

 ställen är fallet, omedelbart öfverlagrar den verkliga alunskiffern, den senare ej under- 

 gått någon märkbar förändring. 



Med undantag af Trilobiterna äro Vestergötlands försteningar hittills högst obe- 

 tydligt bearbetade, och de flesta arterna ännu obeskrifna. Detta såväl som deras stora 

 antal och det mindre tillfredsställande skick, hvari de ofta träffas, gör det omöjligt att 

 för närvarande fullständigt redogöra för dem alla. Jag inskränker mig derför för 



K. Vet. Akad. Handl. Bd 8. N:o 2. 8 



