60 J. G. O. LINNARSSON, 



Fam. Chiriiritla 1 . 

 Chirurus subulatus n. sp. — Fig. 4, 5. 



Fröns lsevis aut subtilissime grauulata, applanata, antrorsum dilatata, sulcis lateralibus longis latisque. 

 Lobi basales triangulares, undique oircumscripti; anteriores oblongi. Genas impresso-punctatae, angulis in 

 spinas produetis. — Pygidium latum, transversum; spinis 4 longis, subteretibus, acutis, anterioribus longiori- 

 bus incurvis, posterioribus rectis. — Long. capitis 25 — 30 millim. Long. pygidii cum spinis 25 — 30 millim., 

 exceptis spinis 10 millim. 



Hufvudet hos denna art, som uppnått en betydlig storlek, liknar nära det hos Ch. speciosus His. 

 Pannan är plattad, framtill utvidgad. Andloben är kort och bred, med den främre konturen jemnt rundad. 

 Sidoloberna äro skiljda af långa och breda fåror. Basalloberna äro triangulära, rundtomkring begränsade af 

 en fåra, som dock inåt är grundare. De öfriga sidoloberna äro aflånga, de mellersta något afsmalnande, 

 de främsta något vidgade utåt. Pannans skal har en ytterst fin granulering, som knappast kan urskiljas 

 med blotta ögat, utom vid fårorna, der den är något gröfre. Då skalet är borta, synes pannan alldeles slät. 

 Kinderna äro prydda med punktformiga fördjupningar, som, då skalet är borta, kunna iakttagas på aftrycket 

 af dess insida. Hörnen äro förlängda till kraftiga taggar, hvilkas längd ej kan afgöras, då jag aldrig funnit 

 dem fullständiga. Nacksegmentet har nära sin bakre kant en sned fåra, liknande dem, som vanligen före- 

 komma på thorakalsegmenten hos detta slägte. 



Pygidiet har, om man bortser från taggarna, en nästan rektangulär form, med bredden ungefär tre 

 gånger större än längden. Kachis, som upptager \ af pygidiets bredd, består af fyra leder. Sidoloberna, 

 som framtill begränsas af en smal, rak kant, halva hvardera tre leder. Den främsta, som på de öfrigas 

 bekostnad fått en ovanlig utveckling, vidgar sig först hastigt och sammandrager sig derefter till en lång, 

 lindrigt böjd, trind tagg. 1 sin inre del har den en kort men djup fåra. Taggen är i början svagt utåt- 

 riktad, men böjer sig småningom nästan rätt bakåt. Afståndet från pygidiets främre hörn till taggens spets 

 är omkring tre gånger större än axelns längd. Den andra leden är ofårad och förlängd till en rak, rätt 

 bakåt riktad, syllik tagg, hvars fria del har samma längd som rachis. Det tredje ledparet, som icke är 

 fullständigt bibehållet på något af mina exemplar, torde sammanväxa bakom den fjerde , rachisleden. På 

 pygidiets skal kan man med tillhjelp af förstoring stundom urskilja en ytterst lin granulering. 



Det nu beskrifna pygidiet skiljes lätt från alla andra, utom från det, som Salter tillagt Chirurus 

 juvenis. Den sistnämnde har emellertid ett hufvud af helt olika form, med oval, starkt konvex panna. Det 

 synes knappast sannolikt, att det af Salter (Mouograph of British Trilobites, pl. 5, lig. 12) afbildade pygi- 

 diet tillhör samma art, som det ursprungligen beskrifna hufvudet. 



Förekommer i Trinucleidskiffer på Fårdalaberget vid Kongslena och Högstenaberget vid Skogas- 

 torp. — På Mösseberg vid Bestorp förekommer en närstående, men mindre, art. De erhållna exemplaren 

 äro, ehuru till en del temligen fullständiga, för otydliga att läggas till grund för en beskrifning. 



Ch. sp. indet. 



Ofre Graptolithskiffer: Kinnekulle. Jag har eudast funnit ett exemplar, bestående af en mindre del af huf- 

 vudet och thorax, hvaraf dock kan ses, att arten tillhör samma grupp som den föregående. 



Ch. variolaris n. sp. — Fig. 6. 



Pygidium latum, transversum, tuberculis grandibus, globosis aut oblongis, ornatum. Kachis articulis 

 4 celeriter decrescentibus. Costas laterales utr-inque ternae; bina? anteriores maximse, in spinas latas applana- 

 tas produetre; ultimee parvse, a mediis totas circumdatre, ipsse segmentum quartum rachis, quod cum iis 

 postice confluit, circumdantes. Long. pyg. exc. spinis 15 millim. 



Pygidiet är transverselt, dess bredd mer än två gånger större än längden med undantag af taggarna. 

 Rachis består af fyra leder, som hastigt aftaga i storlek. Sidoflikarne bestå af tre par leder, alla ofårade, 

 men skiljda från hvarandra genom temligen breda fåror. De båda främsta paren hafva ungefär samma stor- 

 lek; de äro fria och förlängda till breda och platta taggar, af hvilka endast basen är synlig på mina 

 exemplar. Det sista paret är många gånger mindre än de öfriga och omslutes helt och hållet af det andra. 

 De båda lederna af sista paret sammanväxa baktill med hvarandra och med den rudimentära fjerde rachis- 

 leden. Hela pygidiet är öfversålladt med knölar, af hvilka de största hafva en diameter af 2 millim. De 

 äro än klotformiga, än — isynnerhet på taggarna — mera långsträckta. Skalet är ej bibehållet på mina 

 exemplar. 



Chirurus variolaris kan icke förvexlas med någon art, hvars pygidium är bekant; och äfven de, af 

 hvilka endast hufvudet är kändt, hafva vanligen en helt annan ornamentering. Den enda svenska art, som 

 skulle kunna misstänkas vara identisk med denna, är Ch. exsul Beyr., hvilken dock enligt Angelin tillhör 

 Orthoceratitkalken. 



Förekommer i Beyrichiakalk på Mösseberg vid Jonstorp. 

 Ch. (Cyrtornetopus) clavifrons Dalm., Pal., p. 75. 



Orthoeeratitkalk : Billingen (Dalm.), Kinnekulle ofvan Mörkeklef, Tomten i Dahla socken. 



