62 J- G. O. LINNARSSOJf, 



ifrågavarande arten äfven i Yestergötland hafva fortlefvat länge, ty vid Kongslena liar jag funnit i Trinucleid- 

 skiffern aftryck, som sannolikt tillhöra samma art. 



Pliomera Fisclieri Eichw., de Tril. Observ., t. III, f. 2. 



Orthoceratitkalk : Mösseberg (enligt Cleve), Billingen vid Ulunda, Kinnekulle vid Vesterplana. 



P. Mathesii Ang., 1. c. t. XXII, f. 1. 



"In stratis schisti aluminaris regionis B — C? Vestrogothiae ad Carlsfors" (Ang.). 



Då vid Carlsfors liksom på andra ställen inom samma område Orthoceratitkalk med Megalaspis 

 planilimbata, Symphysurus breviceps o. s. v. hvilar omedelbart på orsten med Olenus scarabceoides, kan denna 

 art ej tillhöra regio BC, såsom den af Prof. Angelin begränsas. Barrande räknar P. Mathesii, förmodligen 

 på grund af muntliga meddelanden, bland den svenska primordialzonens försteningar, och upptäckaren, 

 Doktor J. Mathesius, uppgifver 1 ), att den träffats i alunskifferlagret. Att den snarare tillhör Orthoceratit- 

 kalkeu, är dock af flera skäl sannolikt. Dels har slägtet Pliomera ej på något annat ställe anträffats inom 

 primordialzonen; dels förekommer inom den lägsta delen af Orthoceratitkalken vid Carlsfors en svart kalk, 

 som ej obetydligt liknar den vanliga orstenen och derför kunnat blifva förvexlad med den; och slutligen 

 har jag sjelf på samma ställe i den lägre delen af Orthoceratitkalken — ehuru icke i den nämnda svarta — 

 funnit temligen talrika fragment af en Pliomera. Dessa fragment hafva visserligen varit för obetydliga 

 att kunna till arten bestämmas, men en förmodan, att de tillhört P. Mathesii, ligger nära till hands. Slägtet 

 Pliomera torde således tills vidare böra uteslutas ur primordialfaunan. 



P. primigena Ang., 1. c. t. XLI, f. 15. — ■ Fig. 10. 



Ceratopygekalk : Iiunneberg vid Mossebo och Storeklef, Kinnekulle vid Hellekis. — På det sistnämnda stället 

 har jag funnit hufvudet. Pannan vidgar sig högst lindrigt framåt; längden är nästan lika med bredden. 

 Ändfliken är liten, helbräddad. 



Pam. Eiicriiiuriilse. 



Encrinurus sp. 



Brachiopodskiffer: Högstenaberget vid Skogastorp. 



Cybele verrucosa Dalm., Vet. Akad. Arsber. 1828, p. 134. 



Trinucleidskiffer : Mösseberg vid Bestorp, Fårdalaberget vid Kongslena, Högstenaberget vid Skogastorp, Bil- 

 lingen vid Granbacken, Kinnekulle ofvan Lukastorp. 



C. aspera n. sp. — Fig. 11 — 13. 



Caput latum, lunatum, verrucis et aculeis numerosis conspersum, limbo cinctum iisdem ornamentis 

 prsedito. Fröns clavata, valde convexa; lobi laterales terni declives, foveolis profundis, oblongis, abbreviatis 

 separati. Margo frontis anterior rotundata, sulco sat lato sed haud profundo a limbo serie siinplici acule- 

 orum ornato separata. Sulci dorsales lati, arcuati, divergentes, antice fovea notati et ibi cum sulco jam 

 descripto confluentes. Geiue fixse valde convexas, margine posteriore angusta, serie aculeorum ornata, angulis 

 muticis. Geiiie mobiles limbo lato, dense verrucoso. — Thorax pleura sexta ad angulum valde incrassata. — 

 Eachis pygidii segmentis circiter 18; pleurse quaterniie, serie verrucarum notatfe, apicibus liberis. — Long. 

 capitis 8 — 10 millim., pygidii eadem. 



Hufvudets bredd är omkring 2\ gånger större än längden. Det är öfverallt utom i fårorna beströdt 

 med talrika taggar och vårtor. Pannan, som vid basen upptager omkring i af hufvudets bredd, vidgar sig 

 framåt; den största bredden är lika med längden. Andloben är nästan half cirkelformig, sidofiikarna äro 

 små, skiljda af djupa, aflånga gropar, som framtill aftaga i storlek. Hela pannan är höghvälfd, och sido- 

 loberna slutta likformigt ned emot dorsalfårorna, hvarför de icke hafva någon skarp gräns utåt. De taggar 

 och spetsiga knölar, af hvilka pannan är betäckt, äro af vexlande storlek; de största äro ordnade, i två 

 nästan parallela rader nära hennes medellinea. Framtill begränsas pannan af en grund, men temligen bred, 

 fåra, och utom denna löper en kant, som är besatt med en rad taggar. Framom pannans midt stå vanligen 

 fem större taggar, på något afstånd från dessa, midtemot pannans hörn, på hvardera sidan en af ungefär 

 samma storlek. På mellanrummen synes en eller annan mindre tagg. Dorsalfårorna äro breda, divergerande, 

 lindrigt böjda med den konvexa sidan inåt. I sin främre del hafva de hvardera en djup, rund grop, vid 

 hvilkeu de möta den förut nämnda fåran, som omsluter pannans främre kant. Nackfåran är grund; i när- 

 heten af dorsalfårorna har hon på hvardera sidan en djup grop. De fasta kinderna äro starkt hvälfda, 

 deras bakre kant hvass, besatt med en rad af taggar eller tänder, inåt begränsad af en bred och djup fåra. 

 Hörnen äro afrundade. Ögonen ligga ungefär midt emot pannans främsta sidolob, men endast stjelkarna 

 äro på mina exemplar synliga. Afståndet från ögonstjelkarnas bas till hufvudets bakre kant är något större 

 än afståndet till pannan. De rörliga kinderna hafva en bred kant, tätt besatt med knölar, af hvilka de inre 

 öfverhufvud äro störst. 





') Botaniska Notiser, 1854, sid. 16. 



