64 J. G. O. LINNARSSON, 



knölar på rachis och en eller några få knölar på inre delen af pleurans list. De följande segmenten 

 äro släta. 



Pygidiet, som upptager omkring 3 af kroppslängden, är långsträckt, starkt afsmalnande bakåt. På - 

 rachis kan man räkna omkring aderton leder, som ej äro fullständigt skiljda, men betecknade genom två 

 rader transversela fördjupningar; bakom den ledade delen sträcker sig ett nästan trådsmalt bihang. Pygidiets 

 rachis är plattad och derför betydligt lägre än thorax'; mot slutet af den ledade delen höjer den sig dock 

 temligen hastigt, för att sedan åter sänka sig. Hvardera sidan bär fyra oliklånga pleurse. Hvarje pleura är 

 delad i två delar genom en fåra, som är prydd med en rad fördjupningar; den främre delen är kortare och 

 smalare än den bakre, hvilken motsvarar den upphöjda listen på thorakelsegmentens pleurse, Afven 

 mellanrummen mellan de särskilda pleurse äro prydda med en rad punktformiga fördjupningar. Endast de 

 två främsta pleurse på hvardera sidan hafva spetsarna fria; deras bakre del böjer sig inåt pygidiets axel, 

 men sjelfva den hvassa spetsen är något utåtriktad. De båda sista paren sammanväxa med rachis' tråd- 

 smala bihang till en bakåt något vidgad och treklufven spets. Skalet är på pygidiet nästan glatt; endast 

 sällan kan man urskilja svaga antydningar till knölar. 



Ehuru denna art i åtskilliga afseenden, isynnerhet genom pygidiets bildning, afviker från de hittills 

 bekanta Cybelearterna, har jag icke tvekat att hänföra den till detta slägte, med hvilket den i andra afse- 

 enden, såsom genom thorakalsegmentens antal och form, nära öfverensstämmer. Med något annat förut 

 uppställdt slägte kan den ej förenas, och att bilda ett nytt synes, åtminstone för närvarande, öfverflödigt. 

 Den enda hittills beskrifna art, som visar någon närmare förvandtskap med Cybele Lovéni, är O. rugosa 

 (Portl.) Salt., af hvilken dock endast pygidiet, och äfven 'detta ofullständigt, är kändt. Den senare har 

 enligt Salter x ) omkring tjuguåtta leder på rachis, och pygidiets spets är fyr- eller femklufven. 



Eörekommer i Trinucleidskiffer på Fårdalaberget vid Kongslena (ymnigt) och på Högstenaberget vid 

 Skogastorp (ett enda exemplar). På Alleberg har jag i en lös sten af spräcklig lerskiffer, förmodligen till- 

 hörande basen af det lager, som bildar öfvergången mellan Trinueleidskiffern och Brachiopodskiffem, funnit 

 ett exemplar. 



Eran de båda föregående slägtena afviker i många afseenden slägtet Dindymene Corda, af hvilket 

 förut ingen art blifvit beskrifven från Skandinavien. Det saknar ögon och ansigtssutur; den klubbformiga 

 pannan har inga sidoflikar eller endast antydningar till ett par sådana; thorax består af tio segmenter, 

 hvilkas pleurse äro försedda med en list, som utlöper i en hvass, vanligen bakåtböjd, tagg; pygidiet, som 

 för öfrigt ganska mycket liknar det hos Cybele, har endast två par pleurse. 



Dindymene ornata n. sp. — Fig. 15 — 17. 



Caput semicirculare, limbo cinctum angusto, sublsevi, ad angulos in spinas teretes subuliform.es 

 exeunti, paullo inträ limbum serie tuberculorum parvorum et pone illa aliis nonnuliis dispersis ornatum. 

 Erons postice valde coarctata, sublobata, pone medium tuberculo magno ornata. Gense minute et conferte 

 foveolatse (et, ut supra dictum, sparsim tuberculatse). — Thorax latissimus; rachis gracilis, quintam fere 

 partem latitudinis occupans, articulo quarto aculeo armato; pleurse acuminatse, longissimse, retroflexse, posteri- 

 ores apicem pygidii fere sequantes. — Pygidium lseve; rachis articulis 6 — 7. — Longit. 7 — 10 millim. 



Hufvudet är halfcirkelformigt, omgifvet af en smal upphöjd kant. Pannan är höghvälfd, bakåt starkt 

 afsmalnande, begränsad af djupa, framåt ständigt divergerande dorsalfåror. Vid sjelfva basen synes på hvar- 

 dera sidan en antydning till en liten sidoflik, som sträcker sig mellan pannans bakre och kindens inre hörn. 

 Den är mycket lägre än den öfriga delen af pannan och nästan, endast utmärkt genom en punktformig för- 

 djupning framtill i dorsalfåran och en baktill, der dorsalfåran och nackfåran mötas. Corda har hos 

 Dindymene Friderici Augusti afbildat analoga flikar 2 ), som dock äro förlagda mera bakom pannan och utåt 

 äro skarpare begränsade än hos D. ornata. Nackringen är bred. Kinderna äro triangulära, konvexa, men 

 lägre än pannan. Deras yttre kant har redan börjat att böja sig inåt, då han förenar sig med den bakre 

 till bildandet af en trind, utåt och bakåt riktad, tagg. Hufvudets skal har flera slag af ornament. Pannan 

 är slät eller fint granulerad; framtill bär hon innanför kanten en rad af små knölar, bakom dessa några få 

 spridda sådana, och slutligen något bakom midten en stor knöl. Kinderna äro rjrydda med små tättsittande 

 gropar; dessutom har hvardera kinden innanför den yttre kanten en rad af små knölar, som jag alltid funnit 

 vara till antalet fyra; midt på kinden synas vanligen tre små knölar, som bilda hörnen af en nästan liksidig 

 triangel. På kanten, som sällan är bibehållen, har jag ej kunnat upptäcka någon annan ornamentering än 

 en ytterst fin granulering. 



Thorax är bred. Eachis är starkt konvex och mycket smal, upptagande endast omkring i af hela 

 bredden; den fjerde leden bär en tagg, som på alla mina exemplar är afbruten nära basen, så att dess 

 längd ej kan afgöras. Pleurse hafva en upphöjd list (bourrelet), som utlöper i en hvass tagg. På de 

 främre segmenten är denna tagg kortare och föga bakåtböjd; på de bakre antager han småningom en med 



') Brit. Pal. Foss., Append. A, sid. in. 



2 ) Prodrom einer Monographie der böhmischen Trilobiten, taf. 1, fig. 3. Barrande åar ej kunnat upptäcka några sädana flikar; 

 men, att de finnas, kan knappast betviflas, om de också äro mindre lyckligt framställda på Cordas figur. 



