66 J. G. O. LINNARSSON, 



L. laxatus M'Coy, Synops. Sil. Foss. Irel. t. IV. f. 9. 

 Syn. Lichas pumila M'Coy, ibid. t. IV, f. 8. 



(Jalymene forcipata M'Coy, ibid. t. IV, f. 14 (pygidium). 



Lichas laxatus Salt., Mem. Geol. Surv., Vol. II, part 1, t. VII, f. 4, 5, 6; Vol. III, t. XIX, f. 1,2,3. 



Lichas 6-spinus Ang., 1. c. t. XXXVIII, f. 7, 8. 



Lichas aculeatus Ang., 1. c. t. XXXVIII, f. 11. 



Lichas segmentatus Linsn, 1. c. t. II, f. 4. 



Förekommer i Beyrichiakalk på Mösseberg vid Jonstorp och på Alleberg; i Trinucleidskiffer på 

 Mösseberg vid Bestorp, Fårdalaberget vid Kongslena och Högstenaberget vid Skogastorp. Lichas aculeatus 

 uppgifves i Pal. Seand. från Trinueleidskiffern på Kinnekulle. 



Alla de under ofvanstående namn beskrifna formerna likna hvarandra så nära, att man ej synes 

 hafva tillräckliga skäl till deras särskiljande. Att M'Coys Lichas pumila och (Jalymene forcipata (pygidiet) 

 äro identiska med hans Lichas laxata, har redan Salter anmärkt. Deremot hafva de skandinaviska formernas 

 öfverensstämmelse med hvarandra och med de engelska hittills blifvit förbisedd. De skiljaktigheter, som 

 figurerna, till hvilka man i anseende till beskrifningarnas knapphändighet företrädesvis måste hålla sig, ut- 

 visa, kunna till största delen anses bero på återgifvandefr. Från Lichas laxatus, såsom den af Salter be- 

 skrifves och afbildas, skilja sig mina exemplar från Vestergötland deruti, att den framom pannan löpande 

 kanten är mera jemnt rundad, och att taggarna på pygidiet äro bredare, så att de båda främre på hvardera 

 sidan, liksom på Angelins figur af L. 6-spinus, vid basen beröra hvarandra; dessutom hafva de nackringen 

 mer utvidgad på midten och hastigt afsmalnande mot sidorna. — Lichas 6-spinus och L. aculeatus skola 

 skilja sig från hvarandra deruti, att den senare har pannans mellersta del smalare i förhällande till sido- 

 (tikarna och nackringen beväpnad med en tagg. I dessa afseenden öfverensstämma mina exemplar icke fullt 

 med någondera. An öfverensstämmer pannans form mera med figuren af L. 6-spinus, än mera med den 

 af L. aculeatus. Någon tagg har jag aldrig funnit på nackringen, men väl någon gång i dess bakre del 

 en hvass, longitudinel köl; en antydning till en sådan finner man äfven på några af Salters figurer af 

 L. laxatus. Afven till formen öfverensstämmer nackringen icke med någon af Angelins figurer; nackfåran 

 är smal, bakom pannans medellob är hon rak, vid basallobernas början böjer hon sig plötsligt bakåt och 

 derefter utåt, så att nackringens sidodelar, som sträcka sig bakom basalloberna, till eller utom deras spetsar, 

 äro betydligt smalare än midten. I afseende på pygidiet öfverensstämma mina exemplar med figuren af 

 Ij. 6-spinus, utom deri, att den sista rachisleden hos mina är längre, och i följd deraf pygidiet i sin helhet 

 mera långsträckt. 



Barrande, som efter byggnaden af thorakelsegmentens pleurte indelar arterna af slägtet Lichas i 

 två grupper, af hvilka den ena, för h vilken L. pahnata Barr. betraktas som typ, har den bakom fåran 

 liggande hälften mera upphöjd, den andra åter, för hvilken L. scabra Beyr. betraktas som typ, har pleurans 

 begge hälfter plattade och lika höga, hänför L. laxatus till den förra gruppen '). I Vestergötland har jag 

 funnit några exemplar med större eller mindre delar af thorax bibehållna, och hos dessa är pleuran byggd 

 alldeles på samma sätt som hos L. scabra. L. laxattis bör således hänföras till den senare gruppen. 



L. validus n. sp. — Fig. 19, 20. 



Fröns lata, apice truncato aut subemarginato (?), vit deflexo. Pars media sulcum occipitalem attin- 

 gens, antice latissima lateribus declivibus, postice subplana valde coarctata usque ad basin primi lobi late- 

 ralis, inde rursus dilatata. Lobi laterales utrinque terni, toti invicem et a parte media sulcis angustis sed 

 distinctis separati. Lobus primus oblongo-ovatus; medius maximus, forma irregulari, subpentagona; basalis 

 parvus, lanceolatus. Testa granulis majusculis densissimis et nonnullis minoribus ornata. Long. capitis 

 circ. 32 millim. 



Pannans största bredd, som infaller öfver de mellersta sidoflikarne, är en half gång större än läng- 

 den. Henues medellinea är nästan rät, framtill icke eller föga nedböjd. Sidorna äro i främre delen temligen 

 starkt, i den bakre lindrigt sluttande. Pannans mellersta del (corps median Barr.) är framtill starkt vidgad; 

 bakåt blir han platt och afsmalnar, i början hastigt, sedan mera långsamt, så att bredden inemot den främ- 

 sta sidolobens bas är endast omkring J af den största bredden; sedan vidgar han sig hastigt åter, så att 

 bredden vid basen är dubbelt större än på det smalaste stället. Sjelfva spetsen är bristfällig på det enda 

 exemplar jag funnit af hufvudet; man kan dock se, att han måste hafva varit mycket trubbig. Från sido- 

 loberna är pannans mellersta del fullständigt skiljd genom smala, men tydliga fåror, bakåt sträcker han sig 

 ända till nackfåran. Den främsta sidofåran är starkt böjd; den andra är nästan rak och gör en vinkel af 

 omkring 45° mot axeln, till dess hon vid den första sidorlikens bas förenar sig med den främsta sidofåran 

 och gör en hastig böjning bakåt; basalfåran är lindrigt böjd, riktad utåt och något bakåt. Nackfåran är 

 liksom pannans sidofåror smal; på midten är hon rak, mot sidorna böjer hon sig bakåt. De främsta sido- 

 flikarna äro aflångt äggrunda, bredare än afståndet dem emellan, framåt lindrigt utvidgade och tydligt di- 

 vergerande. De mellersta äro störst och hafva en oregelbundet femkantig form; deras yttre kant är S-formigt 



') Systéme Sibirien du centre de la Bohéme, Vol. 1, sid. 595. 



