OM VESTERGÖTLANDS CAMBRISKA OCH SILURISKA AFLAGRINGAR. 67 



böjd. Basallobema äro små, lancettforraiga. Nackringen har samma form som hos föregående art; han är 

 bredast på midten och afsmalnar mot sidorna. Af de fasta kinderna äro endast obetydliga fragment bi- 

 behållna. Framom pannan löper en kant, som mot spetsen böjer sig starkt uppåt. 



Af pygidiet har jag endast funnit ett fragment, som ofullständigt visar byggnaden af dess bakre del. 



Förekommer i Beyrichiakalk på Mösseberg vid Jonstorp. 



Fam. Harpeilidie. 



Harpes {Arraphus) corniculatus Ang., 1. c. t. XLI, f. 6. 

 Brachiopodskiffer: Alleberg (Ang.). 



Enligt Barrande *) är slägtet Arraphus Ang., af hvilket denna, för mig obekanta, art är den enda 

 representanten, grundadt på hufvudet af en Harpes, som förlorat sin kant. 



H. sp. indet. 



Beyrichiakalk: Alleberg. — Jag har endast funnit ett fragment af den ena kinden, och arten kan således 

 icke bestämmas. 



Harpides rugosus Särs & Boeck, 1. c. p. 143; Ang., 1. c. t. XLI, f. 7. 

 Ceratopygekalk: Hunneberg vid Mossebo och Storeklef. 



Fam. Reiuopleiirideie. 



Remopleurides radions Barr. — Fig. 21, 22. 



Syn. Caphyra radians Barr., Notice prélim., p. 32. 



Amphitryon Murchisonii Corda, Prodr., t. VI, f. 58. 



Remopleurides radians Barr., Syst. Sil., Vol. I, t. 43, figg. 33 — 39. 



Remopleurides 4-lineatus Ang., 1. c. t. IX, f. 8. 



Förekommer i Trinucleidskiffer på Mösseberg vid Bestorp, Högstenaberget vid Skogastorp och Kinne- 

 kulle ofvan Lukastorp. 



Då Remopleurides radians i Trinucleidskiffern är den vida allmännaste arten af detta slägte och, 

 såvidt jag funnit, den enda, som förekommer vid Bestorp, hvilket ställe i Palaeont. Scand. uppgifves som 

 fyndorten för R. 4-lineatus, så har jag, ehuru figuren och diagnosen i Fal. Scand. strida deremot, vågat 

 identifiera dessa båda arter, så mycket heldre, som figuren af den senare bär tydliga spår af att vara teck- 

 nad efter ett ganska otillfredsställande exemplar. En sådan bildning af thorax, som den nämnda figuren 

 antyder, torde ej förekomma hos någon Remopleurides. Att R. 4-lineatus afbildas och beskrifves med en- 

 dast två par sidofåror på pannan, kan förklaras deraf, att det främsta paret är mindre än de öfriga och 

 ofta temligen otydligt, utan att jag dock funnit något exemplar, på hvilket det ej kunnat urskiljas. Några 

 karakterer, som skulle berättiga till att skilja den i Vestergötland förekommande formen från den böhmiska, 

 har jag ej kunnat upptäcka. 



Kroppsformen är nedtryckt. Hufvudet är stort med breda, platta sidor. Pannan, hvars längd med 

 undantag af den tungformiga förlängningen är lika med eller något mindre än § af bredden, når ej huf- 

 vudets främre kant. Den tungformiga förlängningen är, då hon har sin naturliga form, nedböjd och synes 

 helt kort. På ett af mina exemplar, en enstaka panna, är hon rätad och visar en längd af 6 och en bredd 

 af 3 mm., under det att den öfriga delen af pannan är 10 mm. lång och 17 mm. bred. Palpebralloben 

 vidgar sig, såsom alltid hos detta slägte, bakåt. De rörliga kinderna förena sig framom pannans spets; 

 deras hörn äro förlängda till breda, platta, temligen långa, nästan rätt bakåt riktade taggar. I Vestergöt- 

 land finner man sällan exemplar, som hafva dem bibehållna. Det afbildade exemplaret, på hvilket den ena 

 kinden är synlig, men utan skal, visar på denna ett antal koncentriska lineer. De yttre äro längre och 

 sträcka sig från pannan ända ut i taggarna. De inre äro kortare och böjda något inåt mot hufvudets 

 bakre kant. På Barrandes figurer synas inga liuier, som motsvara de senare. 



Thorax upptager omkring hälften af hela kroppsläugden. Eachis är nedtryckt, de särskilda lederna framåt 

 konkava. Sidoloberna hafva en för detta slägte ovanlig bredd, lika med f af rachis'. Pleurre äro breda, 

 platta och grundt fårade; de sluta sig tätt intill hvaraudra, så att hela sidoloben bildar en samman- 

 hängande, nästan plan yta. Pleurse äro, såsom man finner af aftrycken, på undra sidan prydda med skarpa, 

 - regelbundna, med kroppsaxeln parallela lineer. Deremot har jag ej kunnat upptäcka de täta, fina lineer, 

 som enligt Barrande förekomma öfverallt på skalets öfra sida; de äro också, efter hvad figurerna gifva vid 

 handen, föga markerade. I raehisledernas bakre kant kan man stundom urskilja en tät och ytterst fin nagg- 

 ning, en ornering, som Barrande ej angifvit. 



>) Paralléle, sid. 23. 



