68 J. G. O. LINNARSSON, 



Pygidiet är icke på något af mina exemplar så väl bibehållet, att man kan bilda sig en säker före- 

 ställning om dess byggnad. I Uppsala Universitets samlingar har jag sett ett exemplar, som nära öfverens- 

 stämmer med Barrandes figurer. 



Såsom af det föregående visar sig, utgöra några mindre betydliga olikheter i afseende på ornamen- 

 ten den enda skillnad, som jag kunnat upptäcka, mellan den i Vestergötland förekommande formen och 

 den böhmiska, sådan den af Barrande beskrifves och afbildas. Jag har så mycket mindre ansett dem på 

 grund af dessa olikheter böra till arten skiljas, som de olika ornamentens framträdande till stor del kan 

 bero på beskaffenheten af den stenart, i hvilken de blifvit bevarade. 



R. dorsospinifer Portl. — Fig. 23 — 25. 



Syn. R. dorsospinifer Portl., Geol. Bep., t. 1, f. 3. 



Salt., Mem. Geol. Surv., Dec. VII, t. VIII, f. 3, 4. 

 Lielias 4-spims Ang., 1. c. t. XL, f. 20? 



Förekommer i Trinucleidskiffer på Pårdalaberget vid Kongslena. 



De fullständigaste och noggrannaste beskrifningar, som man hittills eger öfver de engelska arterna 

 af slägtet Remopleurides, äro meddelade af Salter, och då jag nu går att redogöra för de karakterer, som 

 jag funuit utmärka R. dorsospinifer i Vestergötland, kommer jag derför att vid jemförelsen med den en- 

 gelska formen lägga Salters beskrifning till grund. Jag har funnit ett stort antal exemplar, som alla varit 

 mer eller mindre ofullständiga, men sinsemellan visat stor överensstämmelse. Från Salters beskrifning 

 afvika de i åtskilliga afseenden; men då de i andra nära öfverensstämma, torde olikheten i uppfattningen 

 af karaktererna till största delen kunna anses bero på det inskränkta material, som Salter haft till sitt 

 förfogande. 



Kroppen är lindrigt konvex, längden omkring 30 mm. Hufvudet upptager omkring ^ af kropps- 

 längden. Pannan är något långsträcktare och mera jemnt afsmalnande mot spetsen än hos föregående art. 

 Bredden är dock alltid något större än längden äfven med inberäknande af den tungformiga förlängningen. 

 Salter uppgifver, att längden är större än bredden; men hans fig. 4, som visar denna långsträckta form 

 hos pannan, är, såsom han sjelf anmärker, tecknad efter ett exemplar, som blifvit förlängdt genom "cleavage". 

 Pannan saknar de djupare insänkta lineer, som utmärka R. radians. Någon gång finner man dock svaga 

 antydningar af två eller tre par analoga lineer, men dessa framträda nästan endast genom en mörkare färg 

 än den öfriga pannans. För öfrigt har pannan inga andra ornament än täta och fina lineer, och äfven 

 de kunna endast sällan urskiljas. Ansigtssuturen begränsar aldrig omedelbart pannan, utan äfven den tung- 

 formiga förlängningen är omgifven af en smal kant, till hvilken de fasta kinderna blifvit reducerade, och 

 som utgör en omedelbar fortsättning af palpebralloben. Ögonen äro på alla mina exemplar förstörda. De 

 rörliga kinderna äro ytterst små och hatVa en ganska egendomlig byggnad. Nacksegmentet, som inåt be- 

 gränsas af en grund insänkning, sträcker sig ej fullt så långt utåt som thorax' sidolober; det slutar tvärt 

 i ett livasst hörn och deltager således ej i bildandet af den tagg, i hvilken kinderna hos denna liksom hos 

 öfriga arter af slägtet utlöpa. Framom det nämnda hörnet är den yttre konturen starkt konkav ända till 

 taggens bas. Taggen är trind, syllik och något inåtböjd. Framom taggen är kinden mycket smal. Nedom 

 ögat löper eii smal, utåt af en skarp fåra begränsad list, som bildar en undre palpebrallob. Kinderna äro 

 tätt och fint granulerade; på taggarna äro grynen ordnade i rader och bilda således mer eller mindre regel- 

 bundna, långsgående, upphöjda lineer. Nackringen är i bakre kanten tandad; utåt döljes han till en del af 

 palpebralloberna. Salters figurer såväl af denna som de öfriga arterna visa hos de rörliga kinderna en form, 

 som mera öfverensstämmer med den hos Trilobiterna vanliga. 



• Thorax är mera konvex än hos R. radians. Eachis är omkring tre gånger bredare än sidoloberna. 

 Skalet är på rachislederna prydt med fina men tydliga, temligen regelbundna, transversela lineer; stundom 

 visar det äfven spår af granulering. I bakre* kanten har livarje led en på midten afbruten rad af knölar 

 eller tänder; merendels kunna fyra sådana tydligen urskiljas på hvardera sidan. Den åttonde leden är på 

 midten vidgad och utlöper bakåt i en lång tagg, som är prydd med regelbundna långsgående refflor. Då 

 skalet saknas, har den åttonde leden samma form som de öfriga. Taggen finner man vanligen afbruten - 

 nära basen. Detta torde vara orsaken, hvarför Salter uppgifver, att han är kort. På ett aftryck visar han 

 en längd af 15 mm., således lika med hälften af hela den vanliga kroppslängden. — Sidoloberna äro genom 

 tydliga dorsalfåror skiljda från rachis. De korta pleurse täcka hvarandras kanter, så att sidolobernas yttre 

 kontur bildar en oafbruten linea. Hvarje pleura har i det främre hörnet, straxt invid dorsalfåran, en starkt 

 upphöjd ledknapp och i det bakre en håla, i hvilken det följande segmentets ledknapp är inpassad. Från 

 ledknappen löper en kant, först ett litet stycke nästan rätt bakåt, sedan mera utåt ända ut i pleurans spets. 

 Framom denna kant sluttar pleuran jemnt framåt och utåt. Bakom kanten är en skarp afsats, och pleurans 

 bakre och mindre del är derför betydligt lägre än den främre. Skalet är prydt med regelbundna, skarpa 

 lineer, som på öfra sidan äro parallela med pleurans kanter, på den undra, der de äro mer utvecklade, med 

 kroppsaxeln. 



Pygidiet består af två segment. De båda rachislederna hafva den bakre kanten konkav. Isynnerhet 

 är detta fallet med den andra, som nästan är delad midt itu, i två ovala hälfter. Från dess midt sträckei 



