OM VÄSTERGÖTLANDS CAMEEISKA OCH SILURLSKA AFLAGRINGAE. 75 



Förekommer i Ceratopygekalk på Hunneberg vid Mossebo. — Hit torde äfven höra ett nedtryckt 

 ocli otydligt pygidium från den undre Graptolithskiffern vid Mossebo. 



X. insignis n. sp. — Fig. 36. 



Pygidium limbo lato, applanato cinotum. Rachis £ fere latitudinis oceupans, segmentis circ. 8. 

 Costre laterales septense aut octonse, sulcis bene distinctse.- Longit. pygidii 25—30 millim. 



Denna art skiljer sig lätt från den föregående genom den nedtryckta kantens större bredd och 

 genom den vida tydligare ledningen af både rachis och sidolober. De fåror som skilja rachislederna äro 

 på sidorna alltid skarpa och tydliga; mot midten äro de i bakre delen af rachis otydliga. Sidoloberna bära 

 hvardera sju eller åtta ribbor, som alla äro väl skiljda från hvarandra. 



Förekommer i Ceratopygekalk på Hunneberg vid Mossebo och Storeklef. 



A r . emarginula Ang., 1. c. t. XI, f. 3. 



Orthoeeratitkalk : Oltorp. — I den lägsta Orthoceratitkalken finner man dessutom ofta, t. ex. vid Kafvelås, 

 Oltorp och Carlsfors, obestämbara fragment, som synas tillhöra en annan art. 



N. lata Ang., 1. c. t. X. 



Trinucleidskiffer : Mösseberg- vid Bestorp, Fårdalaberget vid Kongslena, Högstenaberget vid Skogastorp. 



Om denna art verkligen tillhör slägtet Niobe, synes tvifvelaktigt. Något hufvud liknande det i Pal. 

 Scand. afbildade, har jag ej funnit. Ett exemplar af hufvudets medelsköld från Högstenaberget synes till- 

 höra denna art. Det visar den hos slägtet Asaphus (Ptyehopyge) vanliga, päronlika, bakåt tillspetsade formen 

 hos pannan. Ansigtssuturens grenar aflägsna sig framom ögonen från pannan, till dess de böja sig inåt i 

 nästan transversel riktning. De mötas i en ytterst trubbig vinkel på ett temligen betydligt afstånd från 

 pannans främre rand. 



Ogygia. sp. indet. 



Trinucleidskiffer : Mösseberg vid Bestorp. Jag har blott funnit ett enda aftryck, visserligen fullständigt men 

 högst otydligt, så att ingen artbestämning är möjlig. 



O. (?) concentrica n. sp. — Fig. 37 — 40. 



Caput late lunatum, gibbum, dense et subtiliter striolatum. Fröns subtrapezoidalis, antrorsum valde 

 deflexa; latitudo maxima longitudinem sequans, latitudine minima duplo major. In utroque latere frontis 

 impressiones ternse, lpevigatse, prima subquadrata, media oblonga, transversalis, ultima irregulariter subtriangu- 

 laris, longitudinalis. Annulus occipitalis tuberculo ornatus. Genarum pars interiör valde gibba, subtriangu- 

 laris, exteriör primo sat declivis, deinde planiuscula. Auguli in cornua latissima, subapplanata producti. 

 Oculi subbasales, a fronte multo longius distantes quam a margine capitis posteriore. Bami suturte facialis 

 ante oculos primo divergentes, deinde in medio.fere genarum antrorsum rlexi et inter se fere paralleli ad 

 margiuem capitis anteriorem producti. — Pygidium semicirculum paullo excedens, impressione subsemicircu- 

 lari, margini fere parallela, ab articulo rachis ultimo interrupta, notatum. Rachis planiuscula, angusta, arti- 

 culis circiter 8, ultimo antrorsum prfecedentes latitudine sequante, sed mox coarctato, deinde acuminato- 

 producto et sensim obsolescente. Lobi laterales limbo destituti, costis senis aut septenis, haud sulcatis, 

 marginem subattingentibus. Longit. capitis 10 mm., long. pygidii ad 16 mm. 



Hufvudsakligen på grund af pygidiets långa och mångledade rachis har jag fört denna egendomliga 

 art till slägtet Ogygia. I öfrigt visar den inånga analogier med Brouteus. Då det af Salter uppställda 

 slägtet Bronteopsis, som skall bilda en öfvergång mellan Ogygia och Bronteus, såsom ännu ej beskrifvet, är 

 mig obekant, kan jag ej afgöra, i hvad förhållande den ifrågavarande arten står till detta slägte, och vill 

 derför ej heller uppställa den som typ för ett nytt. 



Hufvudet är starkt konvext, dess projektion mångformig med den bakre konturen starkt konkav, 

 den största bredden omkring tre gånger större än längden öfver midten. Skalet är prydt med fina och 

 täta, vågiga lineer. Pannan är starkt hvälfd i longitudinel riktning, så att en genomskärning längs medel- 

 lineen nästan har formen af en fjerdedels cirkelperiferi. I transversel riktning är hvälfningen i den främre 

 deleu obetydlig, i den bakre något starkare. Pannan vidgar sig småningom framåt, så att hennes främre, 

 nästan rätliniga kant är dubbelt bredare än hennes bas. Hon sträcker sig nästan ända till hufvudets främre 

 rand, endast lemnande en smal (1 mm. bred) nedtryckt kant framom sig; hennes längd är lika med den 

 största bredden. På hvardera sidan har pannan tre intryck, som, föga utmärkta genom någon olikhet i 

 relief, nästan endast framträda derigenom, att de äro alldeles släta, i det att de strimmor, som eljest öfver- 

 allt ornera skalet, tvärt afbrytas vid deras kanter. Det främsta intrycket är nästan qvadratiskt med den 

 bakre kanten liggande något framom pannans midt, det andra aflångt, transverselt, helt litet, det sista af- 

 långt triangulärt med spetsen bakåtriktad. Ett fjerde par dylika släta intryck upptager större delen af nack- 

 fåran och pannans sluttning mot henne; de äro -aflånga, transversela. Nackringen är smal; på midten af sin 

 främre kaut har han en liten knöl. Dorsalfårorna äro divergerande, i projektion nästan raka, endast helt 

 obetydligt konkava inåt. Kinderna bestå af två hufvuddelar. Den inre, omkring ögonen liggande, är sub- 

 triangulär, starkt konvex, af samma höjd som pannan, tydligt afsatt mot den yttre. Han sträcker sig något 



