76 J. G. O. LINNAESSON, 



framom pannans främsta sidointiyck och begränsas på ena sidan af dorsalfåran, på den andra af kindens 

 bakre kantfåra, som utanför upphöjningen snart försvinner, efter att hafva blifvit bredare och grundare; den 

 tredje konturen är parallel med hufvudets yttre kant. Mot dorsalfåronia slutta upphöjningarna jemförelsevis 

 lindrigt, framåt och utåt starkt. Ögonen äro små (knappast tre mm. i genomskärning), koniska, tydligt 

 retikulerade. De ligga i upphöjningens bakre del; deras afstånd från hufvudets bas är betydligt mindre än 

 deras genomskärning, afståndet från dorsalfårorna fullt så stort som genomskärningen och något större än 

 pannans halfva bredd vid basen. Kindernas yttre del sluttar starkast vid midten af sin bredd och öfvergår 

 sedan småningom i en jemförelsevis nedtryckt kant. Hörnen äro förlängda till breda, plattade taggar. Från 

 taggens spets sträcker sig inåt en småningom försvinnande upphöjning. Den yttre kanten har en ganska 

 egendomlig ornering, bestående af talrika, högst korta, fina, upphöjda lineer, som i sned riktning skära 

 honom och de vågiga lineer, som finnas på hela skalet. Kanten får härigenom ett utseende, som om han 

 med täta styng vore genomsydd af en tråd, och tråden för hvarje styng slagen omkring honom. Ansigts- 

 suturen uppnår kindernas bakre kant något innanför den triangulära upphöjningens hörn. Hennes främre 

 grenar äro konkava inåt. Närmast framom ögat divergera de temligen starkt, men ungefär vid kindernas 

 midt böja de sig småningom framåt och något inåt. Då de skära hufvudets främre kant, är deras afstånd 

 från hvarandra något större än afståndet mellan ögonen. 



Några isolerade, ej alldeles fullständiga thorakalsegment från Allberg torde tillhöra denna art. 

 Paehis är temligen starkt konvex, smalare än sidoloberna. Pleurfe äro nästan raka och plana; först långt 

 ut böja de sig lindrigt nedåt och bakåt. Hvarje pleura har en djup fåra, som upptager större delen af 

 hennes bredd, endast lemnande en smal kam på hvardera sidan. Den aldra yttersta delen är ej bibehållen 

 på någon pleura; han synes småningom afsmalna till en hvass spets. 



Pygidiet är semielliptiskt, dess längd omkring & af bredden. Eachis är plattad och består af om- 

 kring åtta leder, som skiljas af grunda, bakåtböjda fåror. Han upptager framtill i af hela bredden, afsmal- 

 nar i början något,_ men bibehåller från och med fjerde leden ungefär samma bredd till början af den sista, 

 hvilken framtill är lika bred som de närmast föregående, men snart tvärt sammandrager sig, för att sedan 

 utlöpa i en smal, småningom försvinnande spets. Sidoloberna äro jemnt och lindrigt sluttande, utan någon 

 nedtryckt kant. De hafva hvardera sex eller sju ofårade, utåt småningom vidgade, nästan radierande ribbor, 

 som sträcka sig till eller mycket nära kanten. En grund insänkning i form af en half cirkelperiferi, hvars 

 radie är lika med pygidiets halfva längd, afskär ribborna, som utanför henne antaga en något annan rikt- 

 ning. Insänkningen afbrytes af rachis, der dess sista led sammandrager sig. De vågiga lineer, som ornera 

 skalet, äro på pygidiet glesare och gröfre än på hufvudet. Då skalet saknas, visa ribborna på ett stort 

 exemplar talrika små, oregelbundna gropar. 



Förekommer i Beyrichiakalk på Alleberg och på Mösseberg vid Jonstorp. 



Eran öfriga till Asaphidfamiljen hörande slägten skiljer sig det af Salter uppställda slägtet Stygina 

 hufvudsakligen genom ögonens läge nära hufvudets bakre kant och hvarandra samt derigenom, att thorax 

 består af nio segmenter med ofårade pleurse. 



Stygina latifrons Portl. — Fig. 41, 42. 



Syn. Asaphus latifrons Portl., Geol. E,ep., t. VII, f. 5, 6. 

 Asaphns marginatus Portl., ibid., f. 7. 

 Stygina latifrons Salt., Monogr. Brit. Tril, t. XVIII, f. 7—10 ete. 



"S. sescuncialis, ovata, axe angusto; spicula capitis brevissima. Caput semiovatum, obtusum, gla- 

 bella ad basin angusta, oculis retrorsis, ad basin capitis psene retractis. Cauda semiovata, obtusa, axe sub- 

 annulato" (Salter). 



Af denna interressanta art har jag utom några mindre fragment funnit tre nästan fullständiga exem- 

 plar. Af dessa äro dock de två endast aftryck, och det tredje saknar främre delen af hufvudet och har 

 den bakre ej nog tydlig. Deras längd är 28 — 35 mm., bredden öfver hufvudet 20 — 25, öfver thorax 

 20 — 23 mm. För öfrigt visa de följande karakterer, som i någon mån afvika från Portlocks och Salters 

 beskrifningar. 



Kroppsformen är nedtryckt, oval. Hufvudet är, med undantag af taggarna, nästan halfcirkelformigt. 

 Det omgifves af en nedtryckt kant, som inåt ej begränsas af någon fåra. Pannan är i sin bakre del tem- 

 ligen konvex; men framåt sänker hon sig, så att konturerna knappast kunna urskiljas. Bakåt afsmalnar 

 hon starkt, så att bredden på smalaste stället, midt emellan ögonen, icke är mer än omkring \ af hela 

 hufvudets. Vid sjelfva basen vidgar hon sig åter något. Ögonen ligga mycket nära pannan; deras afstånd 

 från hufvudets bas är mindre än deras längd. Ansigtssuturen böjer sig bakom ögat nästan rätt utåt och 

 utmynnar vid midten af kindens bakre kant. Framom . ögat divergera grenarna, till dess de nära hufvudets 

 kant böja sig något inåt. Då de skära kanten, är deras afstånd från hvarandra ungefär lika med hufvudets 

 halfva bredd. De rörliga kinderna utlöpa i spetsiga taggar, hvilkas längd är så stor som halfva thorax'. 

 Salter afbildar och beskrifver dem såsom betydligt kortare. 



