OM VESTERGÖTLANDS CAMBRISKA OCH SILURISKA AFLAGRINGAR. 77 



Thorax är kortare än både pygidiet och hufvudet. Eachis, som upptager omkring £ af bredden, är 

 mer eller mindre konvex. Pleurse sakna hvarje spår af fåror. Deras inre del är nästan plan; vid midten 

 böja de sig lindrigt nedåt oeh bakåt. 



Pygidiet är halfcirkelformigt, liksom hufvudet omgifvet af en nedtryckt kant, som ej begränsas af 

 någon fåra. Eachis upptager omkring i af bredden och 5 af längden; då skalet är bibehållet, synes han 

 baktill ej skarpt begränsad. Salter räknar på rachis 8 leder; på exemplar med bibehållet skal har jag ej 

 kunnat urskilja några leder, men då det varit borta, har jag funnit samma antal. Sidoloberna visa aldrig 

 några antydningar till segmentering. Afven den främsta leden 1 ), som hos högst få Trilobiter saknas, är 

 föga utpräglad. Skalets inböjda del {doublure Barrande) bildar ett jemnbredt bälte, som inåt sträcker sig 

 till spetsen af rachis. 



Den stora olikheten i längden af hufvudets .taggar har gjort mig något tveksam om identiteten med 

 den engelska arten, men överensstämmelsen i öfrigt är så stor, att jag ej ansett mig böra uppställa den 

 vestgötska formen som en särskild art. Det torde ej vara omöjligt, att de nämnda taggarna på de i Eng- 

 land funna exemplaren ej varit alldeles fullständiga. 



Förekommer i Trinuclidskiffer på Fårdalaberget vid Kongslena och på Mösseberg vid Bestorp. 



Fam. III;: liiilie. 



Då ätVeu inom denna familj de särskilda formerna öfverhnfvud föga afvika från hvarandra, kunna 

 flera arter, af hvilka endast mindre fragment erhållits, ej bestämmas. 



Illcenus crassicauda Wahlenb., 1. c. t. II, f. 5, 6. 



Orthoceratitkalk: Kinnekulle, Falköping vid Kanten. 



1. limbatus Linsn. — Fig. 43, 44. 



Syn. Illcenus limbatus Linsn, 1. c. t. II, f. 6. 



Illcenus glober Kjerulf, Veiviser, p. 14, f. 28? 



Anguli capitis rotundati. Fröns modice convexa, postice puncto elevato ornata. Sulci dorsales 

 tertiam fere partera longitudinis capitis occupantes. Articuli thoracis 10. Pygidium plauiusculum semi- 

 ellipticum. Eachis obsoleta, triangularis. Lobi laterales pone apicem rachis fovea longitudinali et inde 

 carina separati; intus irregulariter foveolati; extus lsevigati, seriebus punctorum subtilissimis ornati. (Se- 

 cundum specimina decorticata). Longit. circ. 55 mm. 



De beskrifna exemplaren sakna alla skal eller hafva endast fragment af det i behåll. — Af huf- 

 vudet finner man vanligen endast medelskölden. Ett fullständigt, men förvridet, exemplar visar dock äfven 

 de rörliga kinderna, hvilkas hörn äro afmndade. Pannan är måttligt hvälfd och bildar med de fasta kin- 

 derna en nästan jemn båge. Nära den bakre kanten har hon en liten punktformig upphöjning. Dorsal- 

 fåroma upptaga \ af hufvudets längd, då denna icke, såsom alltid annars skett, beräknas i projektion. 



Thorax, som endast på det nämnda förvridna exemplaret är bibehållen, består af tio leder. 



Pygidiet är föga konvext; längden är omkring § af bredden. Eachis, hvars längd utgör omkring \ 

 af hela pygidiets, har formen af en liksidig triangel. Han är vida mindre upphöjd än hos /. crassicauda; 

 isynnerhet mellan bakre delen och sidoloberna är gränsen föga utpräglad. Från spetsen af rachis sträcker 

 sig bakåt en grund fåra, som snart öfvergår i en smal, till pygidiets bakre kant fortsatt upphöjning. Sido- 

 loberna äro jemnt och lindrigt sluttande. Framtill hafva de en upphöjd kant, som ledar mot thorax. Eundt- 

 omkring rachis ligger ett fält, som är utmärkt genom sin oregelbundet gropiga yta, men äfven har spridda 

 intryckta punkter; dess bredd är ungefär lika med rachis' längd. Detta fält omgifves i sin ordning af en 

 kant, som är prydd med fina, i rader ordnade, intryckta punkter, men för öfrigt slät. Kanten är bredast 

 baktill och afsmalnar mot pygidiets främre hörn. Hos I. crassicauda visa sidoloberna, då skalet saknas, 

 isynnerhet i sin inre del, temligen grofva, bugtiga lineer, som vid medellineen bilda en vinkel med framåt- 

 vänd spets. 



Namnet I. limbatus bör måhända utbytas mot /. glaber Kjerulf. Med ledning blott af Kjerulfs 

 figur kan dock identiteten ej afgöras. I Christiania Universitets samlingar har jag sett originalexemplar af 

 /. glaber, men så flygtigt, att jag ej hann att öfvertyga mig, om han i alla afseenden öfverensstämde med 

 /. limbatus. Deras identitet vinner ökad sannolikhet deraf, att den förre uppgifves från Chasmopsregionen 

 (etage 4), som närmast motsvarar det lager, för hvilket den senare är karakteristisk. 



Förekommer i Beyrichiakalk på Mösseberg vid Jonstorp, Alleberg och Gisseberg. 

 /. sp. indet. 



Kinnekulle, i lösa stenar af Orthoceratitkalk ("lefversten"). 

 /. sp. indet. 



Trinucleidskiffer: Fårdalaberget vid Konaslena. 



') I likhet med Barrande har jag aldrig inberäknat denna "demi-cöte articulaire" bland antalet af sidolobernas segment. 



