OM VÄSTERGÖTLANDS CAMBRISKA OCH SILURISKA AFLAGRINGAR. 79 



T. seticomis His., Leth. Suec, t. XXXVII, f. 2. 



Trinucleidskiffer: Kinnekulle ofvan Rustsäter. Tillsammans med fragment, som tydligen tillhöra T. seti- 

 comis, har jag på detta ställe funnit några ytterst små (endast omkring 3 mm. långa) fullständiga, men 

 temligen otydliga exemplar. De afvika i vissa afseenden, isynnerhet genom pygidiets mera transversela 

 form. Om detta beror endast på åldern, eller om de tillhöra en annan art, vågar jag ej afgöra. 



T. latilimbus n. sp. — Fig. 46 — 48. 



Caput eonvexum, limbo deflexo pygidium sub-attingente, ante frontem seriebus foveolarum quinque, 

 prope augulos pluribus perforato. Fröns antice globosa-inflata, postice valde coarctata et minus elevata, 

 impressionum duobus paribus notata. Sulcus occipitalis utrinque fovea profunda auctus. Annulus occipi- 

 talis parte frontis posteriore altior. Genas convexse, ocellatae, a fronte sulcis latis et profundis separatse. 



— Pygidium transversum, triplo fere latius quam longius, postice obtuse rotundatum. Raehis lata, obtusa, 

 impressionibus transversis senis aut septenis utrinque notata. Lobi laterales rachi haud multo latiores, 

 costis binis aut ternis obsoletis. Testa frontis et genarum (in nonnullis saltem speciminibus) foveolis densis 

 ornata. Long. cire. 15, låtit. cire. 12 mm. (in fragmentis dimensiones interdum majores). 



Hufvudet är konvext och upptager nästan hälften af kroppslängden. Den perforerade kanten, som 

 ofta når ända till pygidiet, är starkt, nästan vertikalt, nedböjd; men aldra ytterst böjer han sig utåt och 

 blir mera horizontel. Groparne äro ordnade i regelbundna, koncentriska rader, som framför spetsen af 

 pannan äro 5 till antalet, men närmare hufvudets hörn blifva flera. Mellan pannan och kinderna utvidgar 

 sig kanten inåt, och derigenom tillkommer på hvardera sidan en kort sjette rad. Sedan afsmalnar han åter 

 lindrigt, dock så, att gropradernas antal aldrig blir mindre än 5. Från kindernas midt vidgar han sig 

 oafbrutet, så att omkring 10 gropar ligga i en rad längs hvardera kindens bakre kant. Pannans främre 

 del är uppsvälld, än hrlfklotformig, än mera aflång; den visar endast på några få exemplar en liten punkt- 

 formig upphöjning. Den bakre, betydligt lägre och smalare delen har två par djupa, aflånga sidofåror, af 

 hvilka de främre äro riktade snedt framåt, de bakre snedt bakåt. Ett tredje par dylika djupa intryck före- 

 kommer i nackfåran, hvilken för öfrigt är helt grund. Nackringen höjer sig något öfver pannans bakre del. 

 Dorsalfårorna äro breda och djupa och hafva hvardera. i sin främre del en liten, men djup, rund grop. 

 Kinderna äro konvexa, men lägre än pannan; de hafva hvardera en punktformig upphöjning, som åldrig- 

 tyckes saknas. Taggarne, som utgå från hufvudets hörn, äro sällan fullständigt bibehållna; hos exemplar 

 af vanlig storlek har jag funnit deras längd uppgå åtminstone till 8 mm. De hafva en längsgående fåra och 

 äro vanligen lindrigt inåtböjda. 



Thorax består af 6 segment. Raehis är framtill lika bred som sidoloberna, men afsmalnar tem- 

 ligen hastigt bakåt, under det att sidoloberna bibehålla ungefär samma bredd. 



Pygidiets bredd är nästan 3 gånger större än längden. Dess bakre kontur är jemnt afrundad. 

 Itachis är bred, långsamt afsmalnande och trubbig, dess leder utmärkta genom 6 eller 7 djupa, transversela 

 intryck på hvardera sidan. På sidoloberna, hvilka ej äro mycket bredare än raehis, kan man urskilja an- 

 tydningar till 2 eller 3 ribbor, 



Skalet är i allmänhet glatt, men på pannan och kinderna har jag hos några exemplar funnit dess 

 yta öfversållad med täta, små fördjupningar. En liknande ornamentering har Barrande anmärkt hos T. 

 Buchlandi, men endast på skalets inre sida. 



T. latilimbus står mycket nära T. seticomis His. och T. Bucklandi Barr. I vissa afseenden sluter 

 han sig till den förre, i andra till den senare. Till pannans bildning öfverensstämmer han med dem båda. 

 Genom hufvudets starkt nedböjda och långt bakåt fortsatta perforerade kant närmar han sig till T. Buck- 

 landi, genom pygidiet, med dess breda och trubbiga raehis, till T. seticomis. Från båda skiljer han sig 

 genom antalet groprader på hufvudets kant, då T. Bucklandi, enligt Barrande, framtill har 3 — 4, T. seti- 

 comis, enligt Loven, 3 sådana. — Den i England och Irland förekommande form, som af engelska för- 

 fattare hänförts till Trinucleus seticomis (Tretaspis seticomis M'Coy), har enligt Salters beskrifning x ) huf- 

 vudets kant nedböjd och försedd med 5 — 6 groprader och är således sannolikt identisk med T. latilimbus. 



— Möjligen skall man framdeles finna alla dessa former, som onekligen äro ganska nära beslägtade, så 

 sammanlänkade af andra, att de ej kunna betraktas som skiljda arter. Så länge T. seticomis och Buck- 

 landi qvarstå såsom skiljda arter, måste äfven T. latilimbus göra det, då han icke kan förenas med den 

 ene mer än med den andre. 



Förekommer i Trinucleidskiffer på Fårdalaberget vid Kongslena (i stor mängd). 



Am/iij.v nasutus Dalm., Pal. t. V, f. 3. 



Orthoceratitkalk: Kinnekulle. ■ — Den A. nasutus, som af Dalman och Hisinger uppgifves förekomma på 

 Billingen vid "Warvings kalkbrott", kan, att döma af lokalen» med temligen stor säkerhet antagas vara A. 

 tetragonus Ang. 



') Mem. Geol. Surv., Dec. VII, Pl. VII. 



