84 J. G. O. LINNARSSON, 



vara skäl att nu uppställa ett nytt slägte. Pygidiet är den enda bekanta delen, och äfven detta har jag 

 ej funnit alldeles fullständigt. Det fullständigaste exemplaret är bristfälligt i kanterna och har dessutom 

 den högra sidan något förskjuten. Det kompletteras i någon mån af ett annat, mindre fragment. Hela 

 pygidiet, med undantag af de fåror, som skilja dess leder, är tätt och temligen groft granuleradt; dess 

 längd är omkring 10 mm. Eachis är bred (omkring 6 mm.), långsamt afsmalnande, måttligt konvex. Den 

 består af fyra väl skiljda leder. De tre främsta äro jemnbreda; den sista, som är något skadad, synes vara 

 trubbigt afrundad och sträcka sig ända till pygidiets kant. Sidoloberna äro lindrigt sluttande och bära 

 hvardera, utom den mot thorax artikulerande, upphöjda listen, fyra ribbor. Liksom listen fortsätta dessa 

 utom pygidiets kant i form af trinda. något nedtryckta taggar. De skiljas från hvarandra af temligen 

 breda och djupa fåror, men äro sjelfva alldeles ofårade. De tre främre ribborna äro lindrigt bakåtriktade 

 och nästan jemnbreda, tilldess de nå kanten, der de sammandraga sig, för att bilda de nämnda taggarne. 

 Den sista ribban är kort och bred samt mera starkt bakåtriktad. 



Förekommer i Olenidskiffer, afd. 2, på Kinnekulle nära Hellekis. 



PHYLLOPODA. 



Fam. Leperditidse. 



Leperditia primordialis n. sp. — Fig. 65, 66. 



Testa aequivalvis, valde convexa, oblonga, medio latissima, limbo depresso, in parte anteriore dorsali 

 evanescente. Margo dorsalis rectus, § longitudinis occupans, cuni posteriore angulum effieiens; ventralis 

 regulariter curvatus, cuin anteriore sine angulo confluens. Välva utraque impressionibus obsoletis in tres 

 partes gibbas divisa, posteriorem magnam ovatam, anteriores parvas, superiorem subtriangularem, inferiorem 

 globoso-inflatam, ultra marginem prominentem. Tuberculum oculare haud discernendum. Long. 8, lat. 5 mm. 



Denna art tillhör det af Rupert Jones 1 ) uppställda underslägtet Isochilina, som skiljer sig från de 

 typiska Leperditiw genom valvlernas likformighet. Af skalet finner man sällan mer än små fragment 

 bibehållna. Beskrifningen måste derför göras efter stenkärnar, men gäller utan tvifvel i allt väsendtligt 

 äfven för exemplar med bibehållet skal. Dimensionerna äro föga vexlande, längden omkring 8 millim., 

 bredden, som är störst öfver midten, omkring 5 millim. Den öfre konturen är rak, den främre och undre 

 bugtig, den bakre vinkelböjd. Dorsalranden är omkring 6 millim. lång; den förenar sig under en trubbig 

 vinkel med den bakre, hvilken först löper nästan rakt omkring 2 millim., men sedan böjer sig och öfvergår 

 i veutadrauden; från denna böjning ända till dorsalrandens främre ändpunkt är konturen likformigt böjd, 

 så att ingen bestämd gräns finnes mellan den främre och ventralranden. Valvlerna äro starkt konvexa, med 

 undantag af sjelfva kanten, som är nedtryckt, och öfver hvilken valvlernas inre del tvärt höjer sig. Endast 

 i dorsalsidans främre hälft saknas denna kant. Han är bredast i valvlernas bakre del, isynnerhet vid böj- 

 ningarne, men äfven der öfverstiger hans bredd knappast \ millim. Den' konvexa delen af hvardera valveln 

 är af grunda insänkningar delad i tre upphöjda delar, två främre, jemförelsevis små, och en bakre, mång- 

 faldigt större. Från dorsalrandens midt, der den nedtryckta kanten upphör, sträcker sig en sådan insänk- 

 ning snedt framåt. Hon mötes af en annan, som kommer från framsidan, och de begränsa tillsammans en 

 triangelformig upphöjning, hvars tredje sida utgöres af dorsalrandens främre hälft. Den sistnämnda in- 

 sänkningen böjer sig småningom mot ventralsidan och omsluter då en liten klotformigt ansvälld upphöj- 

 ning, som sträcker sig ut öfver den främre kanten. Den tredje, bakom dessa båda liggande, upphöjningen 

 är oval och upptager ensam valvelns hela bakre hälft och derjemte en betydlig del af den främre. På 

 sjelfva gränsen mellan dessa tre upphöjningar ser man en svag antydning till en fjerde, mycket liten och 

 mindre konvex än de öfriga. Af den hos detta slägte vanligen förekommande ögontuberkeln har jag ej 

 funnit något spår. Valvlernas yta är än glatt, än fint granulerad. 



Förekommer i Olenidskiffer, afd. 3, i Djupadalen, vid Gudhem, på Billingen vid Carlsfors, på 

 Kinnekulle vid Hönsäter och Hellekis samt i lösa stenar vid Sjööjorna och Blinningsberg nära Falköping. 

 Leperditia? (aut ■Beyrichia) sp. 



Olenidskiffer, afd. 4: Hunneberg vid Tunhem (i "undra bottenflokan"). 



En liten, högst egendomlig form, hvars slägte ej kan med säkerhet bestämmas. Den förekommer 

 ganska ymnigt på det angifna stället, men man finner nästan aldrig mer än små fragment; jag har icke 

 lyckats erhålla något enda fullständigt och tydligt exemplar. Längden är omkring 2 millim. Konturen 

 har jag aldrig i dess helhet kunnat med säkerhet iakttaga; den synes snarast vara Leperditialik. Skalet är 

 glatt och glänsande. Det visar fem knölar, tre i en rad nära dorsalranden, två mot ventralsidan. Den 

 ena af de senare är stor, konisk och spetsig; alla de öfriga äro mindre och rundade. Denna ornering af 



') Ann. Nat. Hist., Ser. III, Vol. I, sid. 248. 



