4 ROB. THALEN, 



got reguliert sätt. De uppträda visserligen längs hela spektrum, men största antalet 

 förefinnes dock åt den violetta ändan, och det minsta deremot inom de gula, orange- 

 färgade och röda fälten, från hvilken omständighet äfven den bekanta rödbruna och 

 brandgula färgen hos denna gas vid genomgående ljus härleder sig. Inom såväl bro- 

 mens som jodens spektrum varseblir man deremot genast den regelbundna skuggningen 

 hos banden och den jemna fördelningen i afseende på deras lägen. På detta sistnämnda 

 förhållande, som isynnerhet för joden är utmärkande, har uppmärksamheten äfven se- 

 dan långt tillbaka behörigen blifvit fästad. 



3. Miller, hvilken i förening med Daniell 1833 upptäckte dessa jod- och 

 bromgasens absorptionsspektra, dertill föranledd af Brewsters föregående år gjorda 

 upptäckt af salpetersyrlighetens absorberande egenskaper, bar i sin beskrifning af de 

 ifrågavarande spektra angifvit 1 ), att de uppkomna banden befinna sig på lika af stånd 

 från hvarandra. I en senare, 1846 utgifven och af teckningar åtföljd afhandling 2 ) upp- 

 repar han snarlika uttryck om de särskilda liniernas lika stora afstånd från hvarandra, 

 samt anför derjemte, att banden icke äro skarpt begänsade, utan upplösa sig så små- 

 ningom i de ljusare mellanrummen. Detta sista påstående öfverensstämmer till en del 

 med det verkliga förhållandet, men det förra deremot alldeles icke. Och det gäller 

 för öfrigt om hvarje utsago i afseende på bandens ömsesidiga afstånd, att detsamma 

 aldrig kan innebära annat än en ungefärlig bestämning, så länge observationerna blif- 

 vit gjorda endast inom refraktionsspektrum, hvarest dispersionen varierar med det 

 brytande mediets beskaffenhet. Men äfven om vi förbise från denna omständighet, 

 lemna dock i öfrigt Millers såväl beskrifning; som ofullkomliga teckning-ar en så ofull- 

 ständig bild af spektrets verkliga utseende, att en ny och bättre väl kunde anses 

 behöflig. 



Såvidt mig är bekant, är det endast Baron Wrede, som ytterligare beskrifvit det 

 ifrågavarande spektrum, och detta skedde redan 1834 3 ). Dervid angaf han likväl icke 

 de särskilda bandens utseende, utan hufvudsakligen blott sjelfva ordningen, i hvilken 

 de inom spektrets olika delar framträda. Han anför nemligen : "Så snart så mycket 

 "jodgas hunnit utveckla sig, att kärlet får en lätt dragning åt rödt, så minskas i det 

 "blåa ljuset, eller snarare på gränsen mellan det blåa och violetta, några fina beck- 

 "svarta streck. I den mån färgens intensitet tilltager, blifva de mörka strecken svar- 

 "tare och på samma gång blifva flere mörka streck synliga. Med stigande intensitet 

 "hos jodgasens färg, börja de ljusa strecken i det blåa att småningom minskas i inten- 

 sitet, ända till dess en total absorption af den blåa ändan af spektrum uppkommer. 

 "I den mån den totala absorptionen framgår mot den röda ändan af spektrum, uppstå 

 "framför densamma nya svarta streck, ända till dess att, vid en viss intensitet hos 

 "gasens färg, hela spektrum är absorberadt, med undantag af ett litet stycke af det 

 "röda, som nu är uppfyldt med alldeles svarta streck." 



I sina väsendtligaste delar stämma dessa iakttagelser öfverens med hvad jag fun- 

 nit. Några skiljaktigheter finnas visserligen beträffande gränsbestämningarne, hvilka 



J ) Pogg. Annalen, B. 28. s. 387; 1833. 



2 ) Pogg. Annalen, B. 69, s. 409 o. 410; 1846. 



3 ) K. Yet.-AkacLs Handlingar för år 1834, Stockholm, s. 318. 



