fa ROB. THALEN, 



Att angifva, hvilket band det är som först visar sig, torde icke vara möjligt. 

 En hel serie af de i första ögonblicken framträdande banden äro nemligen allesammans 

 ganska svaga och af ungefär samma intensitet. Likväl torde nnder ifrågavarande ögon- 

 blick de vid omkring Å = 5400 x ) belägna kunna anses såsom de starkaste. Så snart 

 upphettningen nått en tillbörlig höjd, sträcka sig de mörka banden från omkring half- 

 vägs mellan b och F åt den mindre brytbara delen af spektrum. Ju högre tempera- 

 turen stiger, desto nere band framträda åt den röda sidan, så att man i denna rigt- 

 ning slutligen kan följa dem ända inemot spektrets synliga gräns. Under denna tem- 

 peraturstegring uppkommer derjemte och i grannskapet af nyssnämnde slutpunkt, 5100 

 ungefär, ett kontinuerligt absorptionsband af djup svärta, hvilket sträcker sig till 4600 

 — 4700. Anmärkningsvärdt är, att inom detta område icke det ringaste spår af en- 

 staka band förut kunnat upptäckas. Samtidigt med nyssnämnda utbredning af det 

 kontinuerliga bandet i riktning åt den violetta sidan, växer detsamma äfven åt rödt 

 till, derigenom nemligen att de redan befintliga banden allt mer och mer utbreda sig 

 öfver och slutligen fylla mellanrummen. När upphettningen drifvits så högt, att joden 

 kommer i kokning, sträcker sig den totala absorptionen ända från 4600 — 4700 utan 

 af brott till D ungefärligen (5900), men någon skarp gräns kan hvarken åt den ena 

 eller andra sidan upptäckas. Från D räknadt åt den röda sidan, bli bandens bredd 

 allt mindre och mindre, eller deras ljusa mellanrum allt större, ju närmare man kom- 

 mer intill C. Under detta sista stadium framkomma äfven mellan C och B några 

 band, på samma gång som en total absorption närmar sig från A till inemot B, så att 

 slutligen inom denna del af spektrum endast stycket från 5900 — 6000 till B qvarstår, 

 ehuru nu genomdraget af en mängd mörka och breda band. 



Emedan de första banden visa sig hufvudsakligast inom spektrets gröna fält, 

 men inga deremot vid detta tillfälle inom det röda, så måste joclångorna nu förete en 

 rödaktig färg. ' Så snart upphettningen deremot blifvit betydligt stark, och således större 

 delen af spektrum redan blifvit absorberad, inträffar det anmärkningsvärda förhållande, 

 att den indig o-färgade och violetta delen af spektrum qvarstår helt och hållet oförändrad 

 och är således fri från hvarje spår af band. Det är naturligtvis från denna omständig- 

 het den bekanta violetta färgen hos ångorna och det genomgående ljuset härrör, som 

 gifvit anledning till jodens namn. 



6. De mellan C och /; — F befintliga banden kunna visserligen vid första på- 

 seende synas vara belägna på lika afstånd från hvarandra, såsom redan Miller angif- 

 vit, men en närmare granskning visar dock snart, tillochmed då dispersionen icke är 

 synnerligen stor, att de omkring 5600 belägna bandens ömsesidiga afstånd äro unge- 

 färligen blott hälften så stora, som afstånden mellan de på ömse sidor om dem befint- 

 liga. Vid ökad dispersion förete dock alla dessa band ett vida mera kompliceradt ut- 

 seende. Ej nog -med att afstånden mellan tvenne på hvarandra följande band i all- 

 mänhet befinnas växa med våglängderna, äfven intensiteten är på det ena stället olika 

 mot på det andra. 



Såsom en allmän regel gäller det, att hvarje band företer en ganska skarp och 

 fullkomligt fri begränsning åt den mera brytbara delen af spektrum; att dess intensitet 

 x ) Våglängderna äro här och längre fram angifna i tio-milliondelar af millimetern. 



