8 . ROB. THALÉN, 



hvarandra, som det här verkligen inträffar. Undersöker man nemligen de elektriska 

 spektra från kolväte och aluminiumoxid, finner man derstädes fullt skilda grupper af 

 band, hvilka dock i öfrigt teinligen likna jodbanden. Qväfvet ger vid elektrolytisk ur- 

 laddning exempel på såväl fristående, som i hvarandra öfvergående serier af lysande 

 band, inom hvilka äfven intensiteten varierar. 



8.- Det har redan blifvit nämndt, att de särskilda banden delvis täcka hvarandra, 

 äfvensom att hvarje band består af smärre fina linier. Häraf följer således, dels att 

 den observerade intensiteten hos ett gifvet band till en del härrör af superpositionen 

 af tvenne eller flere band, dels att en verklig koincidens mellan de öfver hvarandra till 

 en del lägrade bandens särskilda linier måste kunna ega rum, hvilket sistnämnda för- 

 hållande äfven flerestädes synes inträffa. I vissa band urskiljer man nemligen två på 

 hvarandra tätt följande linier, som äro temligen starka, hvarefter en svagare linie på 

 något större afstånd följer; derpå visa sig åter tvä starkare linier men en efterföljande 

 svag o. s. v. Hos andra band bli mellanrummen mellan de båda starka linierna större, 

 hvarför teckningen något ändrar sig. Man kan derstädes iakttaga grupper af två starka 

 linier med en mellanliggande svag, hvilken ordningsföljd sedan repeteras flere gånger. 

 Fastän dessa nu nämnda grundformer hos de fina linierna förekomma på en mängd 

 ställen, äro olikheterna mellan de särskilda bandens utseende likväl i öfrigt så väsendt- 

 liga, att knappast två band kunna i detta afseende sägas vara hvarandra fullkomligt 

 lika. Genom att hålla fast vid det redan gjorda antagandet af flere öfver hvarandra 

 löpande serier af band, hvartill den förmodan kunde läggas, att afstånden mellan de 

 särskilda seriernas fina linier variera om ock obetydligt, på samma sätt som man fin- 

 ner förhållandet vara med afstånden mellan sjelfva banden, torde det icke vara omöj- 

 ligt att finna en förklaring på dessa ständigt vexlande, men ändock till en god del 

 snarlika grupperingar af de fina linierna 1 ). Måhända skall just förklaringen af dessa 

 fina liniers uppkomst och gruppering i sig äfven innebära förklaringen öfver sjelfva 

 bandens lägen, i hvilken händelse en detaljerad granskning af dessa linier blefve af 

 stor vigt. För att nu här, oberoende af hvarje förklaring, kunna något närmare an- 

 gifva liniernas utseende, än livad medelst beskrifning kan åstadkommas, har jag äfven 

 bifogat en i större skala utförd teckning af några band, hvilka utmärka sig genom en 

 särdeles stor regelbundenhet i liniernas gruppering (taft. II). 



Enär teckningen icke kan antyda bandens och liniernas utseende under mera än 

 ett enda utvecklingsstadium, bör här måhända tilläggas, att de först framträdande 

 linierna äro de, som ligga inom den del af bandet, hvars intensitet synes vara starkast. 

 Linierna visa sig härstädes oftast vara belägna på i det aldra närmaste lika afstånd 

 från hvarandra. Med stigande temperatur ändrar sig de särskilda liniernas såväl abso- 

 luta som relativa styrka, möjligen i följd af de koincidenser, vi nyss omnämnt, och då 

 dessutom mellan de gamla linierna en och annan ny framträder, hvars intensitet mer 

 eller mindre hastigt tilltager, så får hvarje band snart sitt egendomliga utseende. Inom 

 bandens ljusare del är förloppet vid liniernas framträdande ungefär likartadt med det 



x ) Skall denna åsigt, att de fina liniernas olika gruppering inom olika band beror af koincidenser mellan olika 

 serier, vara allmängiltig, måste man äfven antaga, att flere, ehuru öfver hvarandra helt och hållet lägrade 

 serier förefinnas inom de delar af den första och tredje serien, hvarest banden synas vara fullkomligt enkla. 



