10 AUG. EMIL HOLMGREN, 



mande insekterna knappast torde uppgå till fler än omkring 15 arter, och Qvenner- 

 stedt förvånar sig högeligen öfver den stora fattigdomen på dessa djurarter och kan 

 icke förklara huru de insektätande foglarne kunna på Spetsbergen finna tillräckliga nä- 

 ringsmedel. Genom de med förra expeditionerna hemförda insekterna hafva vi dock 

 sett, att det af Malmgren förmodade artantalet icke så obetydligt ökats. Men emel- 

 lertid hyste man dock ännu den åsigten att föga återstod att upptäcka. Prof. Bohe- 

 man yttrar härom i "Spetsbergens Insekt-Fauna" sid. '566 följande: "Betraktar man Spets- 

 bergens flora, skulle man vara böjd antaga, att insekternas artantal inom nämnda land 

 borde vara större än det oss bekanta, och troligen komma fortsatta undersökningar att 

 bringa i dagen en och annan art, ehuru dessa ej torde blifva särdeles inånga." Denna 

 uttalade förmodan af en så ansedd vetenskapsman och erfaren samlare gaf, såsom man 

 lätt kan tänka sig, ett starkt stöd åt den ifrågavarande åsigten och bidrog utan tvifvel 

 i betydlig mån till att man ansåg en entomolog obehöflig på resan. Jag har emeller- 

 tid, efter att hafva sett de hemförda insekterna, alltid hyst den öfvertygelsen, att man 

 på Spetsbergen, om noggrannare undersökningar derstädes komme att verkställas, skulle 

 kunna upptäcka vida flere arter*), och det gläder mig ganska mycket att jag i detta 

 hänseende icke misstog mig. Jag har nu öfver 60 arter beskrifna, och genom dessa, 

 äfvensom på grund af landets naturförhållanden, tror jag mig kunna sluta till, att 

 Spetsbergen eger ännu flera, ja, kanhända jag icke tager till för mycket, om jag höjer 

 siffran till 150. 



Tager man i betraktande den yppiga vegetation, som mångenstädes visar sig på 

 Spetsbergen och det jemförelsevis stora antal — öfver 100 arter — högre växter, som 

 rinnas derstädes, så bör man också derutaf kunna sluta till, att insekt-faunan icke gerna 

 kan vara så synnerligen fattig. Man får naturligtvis icke uppskatta insekternas antal 

 på Spetsbergen efter samma måttstock som i de tempererade zonerna, der man räknar 

 10 arter insekter för hvarje högre växt, emedan i de arktiska zonerna förhållandet 

 mellan insekter och växter alltid är helt annorlunda. Om inan undantager de små, 

 dverglika Salices, så finnes, så vidt jag kunnat utröna, ingen enda högre växt, som 

 under sitt lefvande tillstånd tjenar till föda åt insekternas larver, och blott af några 

 få växter hemta de fullbildade insekterna sin näring. Jag såg nemligen under mitt 

 vistande på Spetsbergen aldrig några andra blommor besökas af insekter än Dryas 

 octopetala, Saxifraga cwspitosa, Cerastium alpinum och, fastän mera sällan, vissa arter 

 af slägtet Ranunculus. Häraf är tydligt, att de små fjellväxterna i allmänhet icke 

 utgöra någon passande föda för sådana insekter, hvilka eljest under sin larvperiod 

 lefva pä friska växters bekostnad, och att således dessa insekter i länder, der inga 

 andra växter finnas, måste vara ganska fåtaliga. Lägger man vidare härtill, att alla 

 växter **) på Spetsbergen äro fleråriga och i allmänhet visa en tendens att hufvud- 

 sakligen fortplanta sig genom groddknoppar och rotskott, så bör man också lätt kunna 

 förstå, att närvaron af sådana insekter, hvilka hafva fått den vigtiga uppgiften att 

 verksamt underhjelpa växternas befruktning, icke kan vara så behöflig i detta land 



*) Detta har jag också antydt i min afhandling om: "De för träd och bitskar nyttiga och skadliga insekterna" 



sid. 172. 

 **) Med undantag af den lilla oansenliga Koenigia islandica. 



