MAGNETISKA OBSERVATIONER. 19 



Häraf erhålles svängningstiden T af första serien 



T = 12 5 ,027k och af den andra T = 12 s ,:o2G5. 



Torsionskoefficienten erhölls sålunda, att magnetens upphängningstråd torderades 

 först ett hvarf åt ena och derefter ett hvarf åt motsatta sidan, hvarvid aflänkningen i 

 hvardera fallet aflästes; häraf erhölls nämnde koefficient = 0,003903 med en korr. till 

 5-ställig log. af O,ooos4,7. 



Sålunda korrigerad erhölls 



log. T — 1,08008,5 vid temp. = 21". 

 Svängningstid utan belastning'. 



ll h 23 m 9 s ,o 4 ,n 3F,8 27 m 40 s ,s ""TfYlV" '" ' S2 m 12 s ,5 





ö 1 









nterva 



11 för 100 sv. 







Intervall för 100 



4 m 



31",8 



27 m 



40 s ,s 



4 m 31 s ,7 



» 



31,8 







» 31,7 



» 



31,5 







» 31,5 



» 



31,6 







» 31,5 



» 



31,o 







» 31,4 



» 



31,5 







» 31,5 



,» 



31,5 







» 31,0 



i 



31,8 







» 31,o 



» 



31,o 







» 31,o 



» 



31,o 







» 31,5 



4 m 



3r,o3 







4 m 31 s ,50. 



Media 



Red.bågarne voro så små, att ingen korr. var nödvändig. 

 Korr. för kronometerns dragn. -f~O s ,0i3, hvaraf 



t = 2 ä ,71008; log. t = 0,43394,3. 



Torsionskoefficienten = 0,00252; korr. till log. = 54,8. 



log. t — 0,43439,5; temp. = 22°,3. 



Vid observationerna tillsågs noga, att magneten vid belastning intog ett horizon- 

 telt läge, eller med andra ord, att ringen låg jemnt på magneten. 



För att ur dessa data erhålla magnetens tröghetsmoment vid en viss temperatur 

 är det beqvämast att reducera såväl svängningstiden utan belastning, som ock ringens 

 tröghetsmoment till temp. 21°. Antages stålets utvidgningscoefficient = 0,0000108, fås för 

 log. t korr. -11,9 t, och om messingens utvidgningskoefficient sättes = Oooooiss, fås 



log. R = 6,82903,7. 



Häraf erhålles magnetens tröghetsmoment 



log. K == 5,55822 vid 21° och reduceradt till 0° 



log. K = 5,55802,4. 



Då man, såsom fallet är vid detta instrument, bestämmer horizontalintensiteten 

 medelst aflänknings- och svängningsförsök, är det nödvändigt att bestämma den på 

 magnetismens fördelning i de begge magneterna, som vid aflänkningsförsök begagnas, 

 beroende konstanta qvantiteten; med Lamont benämner jag densamma k, hänvisande 

 för öfrigt till Handb. des Erdm. pag. 235 och följande, hvarest hela teorien härom fin- 

 nes närmare utvecklad. 



