I. 



1. Jxlaii må beträffande naturens ordning ansluta sig till hvilkendera åsigten som 

 helst: antingen till den, som antager, att allt är inrättadt med afseende på bestämda 

 ändamål, eller till den, som uti hvarje förlopp ser en följdriktig yttring af naturkraf- 

 ternas verkningssätt; — i båda fallen måste man dock komma till den slutsatsen, att 

 organiska verlden icke kan vara oberoende af någon bland de krafter, inom hvilkas 

 verksamhetssfer hennes utveckling försiggår. Det synes derföre omöjligt, att jordens 

 växtlighet i tidernas längd skall hafva kunnat utbilda sig utan beroende äfven af de 

 elektriska krafter, som verka igenom luftkretsen. Om värmets betydelse för det orga- 

 niska lifvet är man ense. Hvad deremot angår den elektriska kraften, har man visser- 

 ligen sökt förklara hennes tillvaro i atmosferen som en verkan af växtprocessen ; men 

 ingenstädes tvärtom sökt ådagalägga denna krafts inflytande på det organiska lifvet. 

 Och likväl synes det som om man redan, på vårt vetandes närvarande ståndpunkt, 

 skulle kunna uppvisa mer än en antydan om den organiska verldens afhängighet af 

 denna kraft. 



Om man utgår från den föreställningen - - hvilken måhända är temligen allmänt 

 gängse — att de för växter och djur nödvändiga, hos desamma i stor mängd före- 

 kommande, qväfvehaltiga ämnena skulle vara en produkt af den organiska verldens 

 verksamhet, så stöter man på svårigheter, som det ej torde vara så lätt att nöjaktigt 

 utreda. 



Går man med tanken tillbaka till den tid, då organiska lifvet på jorden ännu ej 

 lemnade något upplag af qväfvehaltiga för protoplasmabiklningen nödvändiga ämnen, 

 är det svårt att fatta, huru under sådana omständigheter organismerna kunde tillväxa, 

 oaktadt de befunno sig i en atmosfer med riklig tillgång på qväfve. De väldiga mas- 

 sor, sorn urverldens växter och djur förete, häntyda dock pä en qväfveförbrukning, 

 som ingalunda kan anses obetydlig. 



Gifver man akt på det af Liebig bestyrkta förhållandet, att ett landtgods, som 

 ej hemtar gödningsmedel utom sina egor, likväl med tiden bekommer ett ökadt förlag 

 äfven af qväfvehaltiga ämnen, råkar man ju till sist ut för ett perpetuum mobile, om 

 man antager, att detta ökade förlag af qväfvehaltiga ämnen endast och allenast härrör 

 från godsets växtlighet, omedelbart från de nedmultnade växtdelarne, medelbart genom 

 godsets husdjur. Det är ock en allmän erfarenhet, att det organiska upplaget ökas år 

 från år i de tropiska urskogarne, i torfmossar o. s. v., och att sjelfva klipporna med 

 tiden öfverklädas af vegetabiliska ämnen. 



