4 K. HOLMGREN, 



Det lyckades ändtligen att uppdraga växter med full utbildning och groddbara 

 frön, vitan att anlita i jorden, af föregående generationer nedlagda näringsämnen. 

 Deraf synes möjligheten af de första organismernas bestånd, tillväxt och förökning 

 vara förklarad; likaså möjligheten af det växande kapitalet af jordens näringsämnen, 

 lafvarnes tillväxt och fortplantning på kala klippor, o. s. v. Efter Boussingaults märk- 

 värdiga försök kan väl icke betviflas, att växtverlden i allmänhet samt genom henne 

 åtminstone flere parasitväxter och djurverlden skulle kunna bestå utan medverkan af 

 det vegetabiliska och animaliska upplag, som föregående organiska generationer efter- 

 lemnat. Naturkrafternas samverkan är således tillräcklig för att ensamt genom de or- 

 ganiska ämnen, som atmosferen och jordskorpan innehålla, åstadkomma de kemiska 

 förlopp, hvaraf organiska lifvets utveckling befordras. Härigenom synes möjligheten 

 af det sig ökande upplaget af organiska bildningar vara förklarad, hvilket kretslopp 

 de organiska qvarlefvorna än beskrifva i de på hvarandra följande organiska slägtleden. 

 Och i alla händelser hänvisa de vid organismernas utveckling verksamma kemiska för- 

 loppen på andra arbetsförråd än dem, som i de organiska qvarlefvorna äro magasine- 

 rade. I naturens stora aquarium skulle växt- och djurverldens vexelverkan upphöra 

 med sjelfva den utifrån verkande drifkraften. 



De krafter, af hvilka det organiska lifvets tillväxt och fortplantning betingas, 

 uppenbara sig i 'kemiska förlopp, i hvilka qväfvet alltid är närvarande. Men qväf- 

 gasen i sin enkla form är dervid icke användbar. Deremot är det bevisadt, att han 

 såväl genom ammoniak- som salpetersyre-bildningar upptages af växten. Hvarje kraft, 

 som genom bildandet af dessa tvenne ämnen transformeras i kemisk, bör således kunna 

 utöfva inflytande på organismens tillväxt och fortplantning. Nu uppvisade redan Ca- 

 vendish, att elektriska kraften i fuktig luft bildar salpetersyra. I atmosferen, der elek- 

 triskt arbete efter all sannolikhet ständigt försiggår, måste således också ständigt sal- 

 petersyra bildas. Detta var redan 1827 så klart för Liebig 1 ), att han icke ens ansåg 

 det vara nämnvärdt, att han i allt åskregn fann salpetersyrade salter. Genom Bixeaus 

 m. fl. undersökningar har detta förhållande blifvit ett obestridligt faktum. De ådaga- 

 lägga, att växterna af nederbörden och isynnerhet af åskregnet liksom vattnas med 

 ammoniak och salpetersyra. A andra sidan visar sig under nederbörd, synnerligen när 

 det är åska i luften, den största vexling i de elektriska krafter, som i närheten af 

 jordytan gifva verkningar på elektroskoperna, — för att icke nämna, att landtmannen 

 prisar åskregnet som särdeles välgörande för växtligheten. 



Huru än frågan om luftens salpetersyrliga ammoniak slutligen kommer att be- 

 svaras, synes dock det anförda tyda på, att det organiska lifvet skulle skönjbart ega 

 samband med de elektriska förhållanden, under hvilka det har sin tillvaro. I sig sjelf 

 måste väl åsigten om, att detta beroende öfverhufvud förefinnes, synas hvarje natur- 

 forskare helt naturlig, såframt man är ense om, att hvarje organism, som ej vore af- 

 passad efter de oorganiska naturkrafternas fordringar, snarligen skulle förgås. 



Hvad växternas och djurens kolhaltiga byggnad och djurverldens mekaniska ar- 

 bete beträffar, torde, efter allt hvad Mayer, Helmholtz m. fl. åtgjort för denna frågas 



l ) Ann. de Chim. et de Phys. XXXV, s. 329. 



