OM ELEKTRICITETEN SOM KOSMISK KRAFT. 5 



utredning, väl ej vidare betvinas, att detta är ett arbete af solens värme. Redan deraf 

 skulle inan vara böjd för att i analogi dermed föreställa sig förhållandet vara detsamma 

 med de qväfvehaltiga bildningar, af hvilka tillväxten betingas. Men under det solens 

 värmeverkan på jorden är ett väl bekant faktum, torde frågan om elektriciteten i detta 

 hänseende böra anses stå öppen. 



Hela denna sammanställning af kända förhållanden föranledde mig till studier af 

 den s. k. atmosferiska elektriciteten. Jag började med att sammanställa alla mio* till- 

 gängliga elektriska observationer med dem öfver jordmagnetismen, polarskenen och sol- 

 fläckarne. Det visade sig en viss öfverensstämmelse mellan alla dessa företeelsers pe- 

 riodiska gång; och denna öfverensstämmelse låter förklara sig på grund af ett ganska 

 antagligt kosmiskt ursprung, gemensamt för dem alla. Ur samma synpunkt vore det 

 ock lätt att angifva, huru den diskuterade frågan om årsväxtens möjliga sammanhang 

 med solfläckarne kunde förstås. Då det likväl redan finnes en god tillgång på före- 

 slagna hypotheser angående mer än en af dessa frågor, kan jag icke anse tjenligt att 

 offentligt framlägga de slutsatser, till hvilka hittills gjorda observationer kunna leda, 

 förrän jag hunnit pröfva dem med särskildt derför inrättade undersökningar; och detta 

 så mycket heldre som flera iakttagelser ingifvit mig betänkligheter i en väsentlig punkt, 

 angående det hittills vunna elektriska observationsmaterialet. 



I närvarande uppsats skall jag blott redogöra för mina undersökningar öfver den 

 s. k. atmosferiska elektricitetens kraftriktning, samt öfver de omtvistade frågorna om 

 de elektriska företeelsernas variationer med höjden öfver jorden och om hvarest det 

 agens, som företrädesvis bestämmer de elektroskopiska företeelserna vid jordytan, bör 

 anses vara förlagdt. 



2. Ehuru det ej är min afsigt att vid detta tillfälle söka göra en historisk fram- 

 ställning af det föreliggande ämnets behandling, torde det dock vara lämpligt att i 

 största korthet erinra om forskningens resultater beträffande de punkter, som i denna 

 uppsats beröras. 



Lamont säger *): "Die Elektricität der Luft ist wandelbar in höherm Grade, als 

 irgend eine von den Grössen, die sonst in der Meteorologie vorkommen". 



Detta uttalande har fått en åskådlig belysning i några teckningar, utförda af 

 sjelfregistrerande apparaten i Kew och bifogade artikeln "De l'électricité atmosphérique" 

 i Ann. de Ch. et de Phys. (4) T. VII, p. 148 2 ). 



Denna stora ostadighet i den elektriska kraftens yttringar kan icke för den 

 gängse föreställningen om elektricitetens utbredning vara oväntad. Jorden med sin 

 atmosfer och dennes fukt bör i elektriskt hänseende uppfattas som en stor sferisk kon- 

 duktor med ojemn yta och omsluten af ett dåligt ledande ämne, i hvilket en mängd 

 större och mindre ledande kroppar äro inbäddade. Dessa sistnämnde eller atmosferens 

 dunstsamlingar förändra ständigt både form och läge. Om nu elektriska krafter verka 

 inom detta system af bättre och sämre ledare, måste nödvändigt elektriska tillståndet 



1 )" Jahres-Bericht d. k. Sternwarte bei Miinchen, 1852, S. 76. 



2 ) Engelska originalet har ej varit mig tillgängligt. I Schweiggers Journ. fur Chem. und Phys. XI, 377 



finnas några, af Schubler utförda, intressanta grafiska framställningar af elektroskopets angifvelser under 



åskväder. 



