OM ELEKTRICITETEN SOM KOSMISK KRAFT. 7 



tid och under olika meteorologiska förhållanden. Jemförelsevis få hafva deremot de 

 varit, som lemnat upplysning om den ifrågavarande kraftens öfriga bestämningar, så- 

 som kraftens riktning, det elektriska agensets utbredning i rummet, o. s. v. 



Redan tidigt, medan pappersdrakar, stänger och långa trådar voro de medel, 

 med hvilka elektriska företeelserna i jordytans grannskap observerades, bemärkte man 

 en starkare verkan, ju högre apparaten sträckte sig upp i luften. Saussure, Schubler, 

 Quetelet, Dellmann m. fl. hafva genom noggrannare elektrometriska bestämningar i 

 det hela kommit till samma resultat. Men Saussure x ) menar, att elektriciteten är sva- 

 gare på bergen än på slätten; Schubler 2 ) tvärtom och att afvikelserna från elektriska 

 kraftens växande med höjden öfver hafvet — hvilka äfven i hans observationer visa 

 sig - — härröra från lokala förhållanden. 



På dessa undersökningar hvilar antagligen clen nästan allmänt gängse föreställ- 

 ningen, att luften är en positivt elektrisk kropp och att de elektriska företeelserna vid 

 jordytan från honom leda sitt ursprung. 



5. Att likväl lokala förhållanden härvid utöfva inflytande på de elektroskopiska 

 företeelserna bevisas af flera iakttagelser. Utom Saussure's och Schublers ofta i tryck 

 återgifna observationer häröfver har man bland andra den anmärkningsvärda iaktta- 

 gelsen af W. Thomson 3 ), att elektrometern ofta angaf en svagare elektrisk kraft på 

 taket af ett torn än utanför ett omkring 100 fot lägre beläget fönster. Af Saussure's 

 och Ermans 4 ) undersökningar och Schublers 5 ) många observationer framgår särskilt, 

 att elektriska styrkan i horizontel riktning är beroende af de föremål, som skjuta upp 

 öfver jordytan. En konduktör, som på afstånd från t. ex. ett ensamt träd blifvit satt 

 i afledande beröring med jorden, visar en jemförelsevis stark laddning, om han sedan 

 isoleras och i horizontel riktning närmas trädet, under hvars krona laddningen når 

 sitt maximum. Riess 6 ), som fäster uppmärksamheten på dessa iakttagelser, beledsagar 

 dem med den anmärkningen, att de, med antagande af att atmosferen i sina öfre lager 

 är elektrisk, lätt förklaras som influenzföreteelser. I öfrigt har man iakttagit, att i 

 närheten af vattenfall är elektriciteten utomordentligt stark, o. s. v. 



6. Det är helt naturligt, att man från första början skulle anse agenset för den 

 elektriska verksamheten omkring jorden hafva sin plats i atmosferen. Franklins stora 

 upptäckt och de många försök, som deraf föranleddes, hade till stor del molnens elek- 

 tricitet till föremål. Ehuru le Monnier 7 ) redan samma år spridde kännedom om, att 

 de elektriska företeelserna icke äro inskränkta till blott de dagar, då åska är i luften, 

 utan tvärtom alldagligen gifva sig tillkänna, kunde likväl på vetenskapens dåvarande 

 ståndpunkt icke ifrågakomma att annorstädes än till atmosferen förlägga utgångspunk- 

 terna för krafter, hvilkas verkningar blefvo tydligare i samma mån man lyckades föra 



1 ) Voyages dans les Alpes IV, ss. 197 och 257, enligt Duprez, Mém. Cour. et Mem. d. sav. étrang. de 

 FAcad. de Bruxelles XVI, s. 58. Saussure's berömda verk har ej varit mig tillgängligt. 



2 ) Schweigg. Journ. IX, ss. 348 — 352. 



:i ) Ann. de Chim. et de Phys. VII, s. 146. 

 *) Gilb. Ann. XV, s. 385. 



5 ) Schweigg. Journ. IX, s. 347; LXIX, s. 268. 



6 ) Die Lehre v. d. Reibungselektricität, T. II, s. 511. 



7 ) Mém. de FAcad. roy. des Sciences, 1752, s. 233. 



