8 K. HOLMGREN. 



sina undersökningsmedel . högre upp i luften. Atmosferiska elektriciteten eller luftens 

 elektricitet blef benämningen på kraften och hennes fenomener. 



Ungefär 50 år sedan d'Alibard med sitt allbekanta försök ådagalade riktigheten 

 af Franklins stora tanke, och sedan elektricitetsläran och undersökningsmedlen under 

 tiden vunnit i fullkomning, fastades den lärda verldens uppmärksamhet på en rad för- 

 sök af Erman '), som på grund af dem starkt ifrågasatte, huruvida luften inalles egde 

 någon fri elektricitet. Han ansåg sig deremot föranlåten till det påståendet, att jorden 

 genom induktion modifierar kroppars elektricitet och att deraf uppstå verkningar, som 

 man oriktigt tillskrifvit en insugning af elektricitet ur luften. Dessa undersökningar 

 synas utgöra första utkastet till den sedermera återkommande åsigten, att jorden är 

 en med negativ elektricitet laddad konduktör, från hvilken de elektriska företeelserna 

 vid jordytan leda sitt ursprung. Bland dem, som slutit sig till denna åsigt, äro Pel- 

 tier (far och son), Lamont och W. Thomson. 



I sednare tider synes man hafva varit temligen ense om, att jordytan är negativt 

 och atmosferen på ett eller annat sätt i allmänhet positivt elektrisk. Men dels den 

 ringa kännedomen om det faktiska i detta hänseende — hvilket till största delen ut- 

 göres af observationer öfver de periodiska vexlingarne — dels ock de oberäkneliga 

 oregelbundenheter, som vindar och fuktfördelning böra införa i luftens elektriska tät- 

 hetsförhållanden, göra det ytterst svårt att i afseende på elektricitetens utbredning i 

 atmosferen med någon grad af pålitlighet draga till och med de aldra enklaste slut- 

 satser. Man vet knappast med visshet, att elektricitet alltid finnes i atmosferen inom 

 hvarje synkrets, ännu mindre känner man, om atmosferen är kontinuerligt fylld deraf. 

 Och de elektroskopiska angifvelserna äro i afseende på utgångspunkten för den kraft, 

 som förorsakar dem, mångtydiga, enär de kunna förklaras både med antagandet af att 

 jorden är negativt och att atmosferen på olika sätt är positivt elektrisk. Det torde 

 vara svårt att uppvisa en enda hittills bekantgjord iakttagelse, som icke medgifver 

 flera olika förklaringsgrunder. Under sådana omständigheter är det godt utrymme för 

 allehanda tydningar. Också antager den ene 2 ) författaren på mer eller mindre subjek- 

 tiva skäl, att elektriska tätheten växer med höjden öfver jordytan, en annan 3 ) att de 

 nedre lagren äro utan elektricitet, de öfre elektriska; en annan 1 ) att de öfre luftlagren 

 äro svagare elektriska än de nedre, men att förhållandet visar sig tvärtom närmast 

 jordytan, emedan jorden upptager elektricitet ur luften; en annan °) att atmosferens 

 högsta lager äro negativt, de lägre positivt elektriska; en annan 6 ) att endast de nedre 

 luftlagren, och åter andra 7 ) att endast luftens fuktmassor äro elektriska. 



x ) Gilb. Ann. XV, s. 385. Den märkliga afhandling, i hvilken dessa försök offentliggöras, har titeln: "Kri- 

 tische Beiträge zur atmosphärischen Electrometrie", hvilken titel författaren dock skyndar att ändra till 

 "Skeptischer Beitrag". 



-) Biot, Traité de Phys. II, s. 458. 



3 ) Jfr. Eiess, Die Lehre v. d. Eeibungsel. II, s. 493. 



4 ) Jfr. Schlöm. Z. f. M. u. Ph. VI. s. 284. 



5 ) Quetelet, Sur lä Physique du Globe, s. 109. 



6 ) Jfr. Ann. de Ch. et de Ph. VII, s. 164. 



7 ) Jfr Compt. Rend. XII, s. 307. Jahres Ber. d. k. Sternw. zu Munchen 1852, ss. 78—79. 



