OM ELEKTRICITETEN SOM KOSMISK KRAFT. 11 



för en några fot större höjd 118,8. För att ej tala om den långa tid, som låg emel- 

 lan de särskilta försöken, förlängdes ju från det förra till det sednare af dessa båda 

 försök det jordkonduktorns ntsprång, hvars topp laddflaskans yttre beläggning bildade. 



På liknande sätt kan man tyda de öfriga försök, som i samma afsigt kunna åbe- 

 ropas. I t. ex. hr Quetelets *) berördes alltid elektroskopet vid hvarje höjd. Då frän 

 jorden isolerade konduktörer blifvit begagnade, hafva de befunnit sig på konstant af- 

 stånd från jordkonduktorns närmaste delar, nemligen från instrumentets fotställning, 

 som alltid stått i ledande förbindelse med jorden. — I Schublers 2 ) meranämnda för- 

 sök fördes instrumentet till olika höjder utmed väggen af ett torn, således utmed ett 

 utsprång från jordkonduktorn. — En annan försöksmethod, använd af Saussure 3 ) samt 

 Becquerel och Breschet l ), bestod uti att medelst en kastad kropp sträcka ut en, med 

 elektometern förbunden, metalltråd i höjden. Denna method är tydligen en variation 

 af den med pappersdrakar. Det betecknande för dem är en isolerad ledare, hvars ne- 

 dra ända bibehåller ungefär samma afstånd från jordkonduktorn och att ledaren från 

 försök till försök ökas i längd. Sådana försök gifva, att elektrometerutslaget, liksom 

 gnistans längd vid pappersdrakarne, ökas med ledarens förlängning i lodrät riktning. 

 Detta resultat kan — som en enkel beräkning visar — enligt Lamontska åsigten lätt 

 förklaras på grund af konduktorns ökade längd. När pappersdrakar eller långa stän- 

 o-er gifva starka elektriska verkningar t. ex. långa gnistor, anse naturligtvis äfven La- 

 montska åsigtens anhängare molnens elektricitet dervid vara synnerligen verksam. 



Det enda faktum, som -skulle göra Lamontska ståndpunkten ohållbar, vore Gay- 

 Lussacs och Biots iakttagelser under deras bekanta luftfärd. De funno elektriska ver- 

 kan tilltaga med höjden. Men såsom deras mätning försiggick 5 ), är det tyvärr omöj- 

 ligt att åt deras försöksresultat tillerkänna någon bestämmande vigt. 



Af det anförda torde följa, att svårligen något bevis kan sägas vara anfördt, som 

 utesluter möjligheten af att jordytans elektriska beskaffenhet är bestämmande orsaken 

 till de observerade alldagliga elektroskopiska företeelserna. 



Men äfven om detta vore bevisadt, egde man, efter mitt förmenande, ej rätt att 

 deraf draga den slutsatsen, att luften förhåller sig som en sjelfelektrisk kropp. Der- 

 med vore endast ådagalagdt, att i stället för repellerande eller attraherande krafter ned- 

 ifrån verkade attraherande eller repellerande elektriska krafter uppifrån. Men i detta 

 fall kunde man under sakernas nuvarande skick lika gerna med hr Quetelet 6 ) tänka 

 på solen och planeterna, med Peltier och hr Thomson på det interplanetariska verlds- 

 rummet, för att förslagsvis frambringa en tydning af hittills kända företeelser. 



8. Ifall den nu gjorda framställningen ej är alltför oriktig, torde icke några 

 allmängiltiga bevis kunna anses vara gifna hvarken för den ena eller andra af de olika 

 om den s. k. atmosferiska elektricitetens närmaste hufvudfrågor. Och då 



') Ann. de 1'Observ. rov. de Brux. VII, s. b. 



") Schweigg. Jouru IX, s. 347. 



3 ) Voy. dans les Alpes, II, s. 197 enl, Dusituz, a. st. 



4 ) Traité d'electricité et du inag-nétisme. IV, s. 110. 



5 ) Gilb. Ann. XX, s. 15. 



6 ) Sur la Physique du Globe, s. 108. 



