18 



K. HOLMGREN, 



Tabellen kunde visserligen hafva ordnats på ett mera öfverskådligt sätt; men 

 sådan han nu är, angifves den ordningsföljd, i hvilken försöken utfördes. Afläsnin- 

 garne äro ock verkställda i den ordning, i hvilken de läsas i tabellen. Elektrometern 

 urladdades mellan hvarje afläsning. 



I försöken Nås 1, 6 och 8 igenkänner man företeelserna vid successiv urladd- 

 ning af bindningsapparaternes båda beläggningar. Om också siffertalen till följd af 

 den långa tid, som åtgick för att urladda elektrometern efter hvarje afläsning, icke 

 kunna vara synnerligen pålitliga, äro dock laddningarnes tecken fullt bevisande. 



Enär verkan af bindningen hos kulan a visat sig vara mycket ringa, synnerligen 

 när ingen ledning upp till hennes yttre beläggning funnits under laddningen, har jag 

 tillåtit mig att i det följande ej fästa afseende vid det inflytande, som elektriska till- 

 ståndet hos apparatens bidelar möjligen kan utöfva på kulans laddning. 



13. Det anförda torde tillräckligt bevisa, att de inkast, som på grund af lik- 

 nande försök blifvit gjorda emot den Lamontska åsigten, icke kunna anses träffa henne. 

 Men då jag eger en större samling af observationer, sovn ytterligare förtydliga det nu 

 behandlade ämnet, torde äfven en del af dem kunna här meddelas, helst som de gifva 

 en klar föreställning om förstärkningsapparaters verkningssätt under atmosferiska elek- 

 tricitetens inflytande. 



Två lika stora (diametern 15 centim.) messingsskifvor fastsattes medelst en mes- 

 singsstång vid hvar sin trähylsa. Hylsorna träddes på glasarmen d i ofvan beskrifna 

 apparat (fig. 1) och kunde på honom fastsättas med press-skrufvar af trä. På detta 

 sätt kunde de två skifvorna ställas på hvilket afstånd som helst från hvarandra, äfven- 

 som, när armen var lodrät, antingen midt öfver eller på sides om hvarandra. Då de 

 bibehöllos i ställningen midt öfver hvarandra, kunde de samtidigt urladdas genom att 

 på en gång beröra elektrometertråden ; genom att vid urladdningen vrida den ena åt 

 sidan, kunde hvardera urladdas särskilt. 



På ena sidoytan af hvardera skifvan (jfr. fig. 2) var omkring hennes medelpunkt 

 en liten metallring fastlödd. Häraf bildades en kopp, i hvilken sprit kunde hällas. 

 När spriten var bortbrunnen, och skifvan derigenom hade stått i afledande förbindelse 

 med luften, var hennes form likväl alldeles densamma som den andras. 



Första försöket gjordes så, att, medan spriten brann i den öfre skifvans kopp, 

 den nedre medelst en metalltråd hölls i ledande förbindelse med jorden. Skifvorna 

 urladdades hvar för sig. Dervid iakttogs, att samma skifva i en serie stod öfverst 

 (U\), i en annan nederst (U' n ). Den skifva, hvars utslag betecknas med U\, U' n , urlad- 

 dades båda gångerna först. H utmärker afståndet från jordens närmaste punkt till 

 mellanrummet mellan skifvorna; det var i närmast följande försök 91 centim. 



Tab. III. 



N:o. 



u\ . 



U u 



U'u 



P", 



Z7, + V\ 

 2 



^n + Pn 

 2 



1 

 2 



+ 10,50 

 + 10,25 



— 4,50 



-7,75 



— 26,50 



— 10,25 



+ 5,50 

 + 6,50 



+ 8,00 



+ 8,37 



— .15,50 



- 9,00 



