20 



K. HOLMGREN. 



höra till de storheter, hvaraf elektricitetsmängden hos två närstående konduktörer be- 

 stämmes, om de stå under inverkan af ett elektriskt agens. I här afhandlade försök 

 hade den öfre konduktorn en ringa höjd, den nedre en jemförelsevis betydlig lodrät 

 utsträckning. Egde motsatta förhållandet rum vid laddandet, borde under föröfrigt 

 lika omständigheter den öfra skifvan få ett positivt elektriskt öfverskott öfver den 

 nedras negativa elektricitetsmängd. 



Oaktadt jag var öfvertygad härom, ansåg jag mig dock för visshets skull böra 

 anställa några försök häröfver, helst som deras utgång möjligen kunde lemna upplys- 

 ning om, huruvida enligt denna method jordens och atmosferens relativa, betydelse för 

 de elektriska företeelserna möjligen skulle kunna utrönas. I denna afsigt fastades en 

 styf metalltråd vid en lång isolator. På trådens öfre ända var en metallskål fastlödd; 

 med hans nedre berördes öfra skifvan, under det att sprit brann i hans metallskål. 



Först gjordes ett försök för att pröfva inflytandet af de båda afledningarnes re- 

 lativa varaktighet. Spritskålen och tråden hade en sammanlagd längd af 50 centim. 

 1 försöken Nås 1 och 2 fick spriten brinna bort, hvarefter först lampan och sedan led- 

 ningen till jorden borttogs; i de öfriga berördes den nedra skifvan blott ett par ögon- 

 blick, hvarefter lågan fortfor att brinna en längre stund. Resultatet ses af följande 



Tab. VI 



N:o. 



H 



U 



1 



31 



-3,0 



2 



31 



— 1,5 



3 



31 



+ 1,0 



4 



31 



+ 0,7 5 



5 



91 



— 2,o 



6 



91 



-1,0 



Vid de egentliga försöken utgjorde skålens och metallstångens sammanlagda längd 

 63 centim. Vid alla i. Tab. VII antecknade försök borttogs jordledningen först, lam- 

 pan sedan. De borde således alla korrigeras genom att enl. Tab. VI till dem lägga 

 en liten negativ qvantitet. 



Tab. VII. 



N:o. 



H 



u 



N:o. 



H 



U 



1 







+ 4,5 



7 



133 



— 1,00 



2 



26,5 



+ 1,0 



8 



133 



— 2,no 



3 



53,o 



— 1,25 



9 



133 



— 2,oo 



4 



80,o 



+ 0,25 



10 



26,5 



+ 3,oo 



5 



106,5 



+ 1,00 



11 







+ 4,oo 



6 



133 



— 3,0 









Dessa försök visa, att de två konduktorernes relativa längd utöfvar inflytande 

 på hvilketdera elektricitetsslaget, som kommer att stanna till största mängd i appara- 

 ten. Att för öfrigt på dessa försök grunda något omdöme om jordytans eller atmo- 

 sferens relativa öfvervigt i elektriskt hänseende, torde vara fåfängt. En jemförelse mel- 



