OM ELEKTRICITETEN SOM KOSMISK KRAFT. 23 



mot trästolpens topp, mot hvilken hon stöddes. Derefter nedtogs apparaten och ned- 

 sänktes i taköppningen, så att den ene sferen kom i förening med elektrometertrådens 

 kula. Allt detta upprepades för den andra sferen och mellanstycket (ra). 



I följande tabeller beteckna M, N och ra de aflästa elektrometerutslagen för den i 

 försöken i allmänhet öfre och nedre sferen samt för mellanstycket (ra). Alldenstund 

 utslagen varit ganska små (aldrig 3°) och elektrometern under hvarje försöksserie både 

 till sin laddning och sina ledande delars form kan anses hafva varit oförändrad, låta 

 utslagen och de motsvarande elektricitetsmängderna uttrycka sig med samma tal, om 

 man till enhet för elektrisk mängd väljer den, som gifver utslaget en skaldel. 



16. Det finnes två omständigheter, med afseende på hvilka observationerna må- 

 ste korrigeras för att kunna beräknas enligt eqvationen (5). 



Som man kunde förutse, gifva ej försöken M t -\- .iVi-|-m=0 utan M 1 -^~JN~ I -\-m—s, 

 hvarvid s alltid är en negativ qvantitet. Vidare är qvantiteten ra större än hvad som, 

 under förutsättning af ett i rummet vidt utbredt och temligen likformigt fördeladt 

 agens, låter förena sig med mellanstyckets (m) ytstorlek i jemförelse med sferernes. 



Det sednare förhållandet hänvisar till en kraft, som företrädesvis verkat på mel- 

 lanstycket. En särskild undersökning ådagalade, att mellanstyckets isolerande bärare 

 betydligt försämrats, så att elektricitet kunde upptränga ända till utsidan af dess om- 

 slutande lager. Utan tvifvel hade tillföljd häraf positiv elektricitet blifvit bunden i 

 den fina tråden och sannolikt äfven till en del öfvergått på det honom omslutande 

 glasrörets insida; den motsvarande negativa deremot repellerats till sfererne. Då desse 

 likväl befunno sig lika långt från mellanstyckets midt, bör man -- som i härledningen 



af eqv. (5) skett — kunna sätta V — U = och betrakta y såsom korrektion för det 

 här berörda felet. 



Uppenbarligen härleder sig qvantiteten s derifrån, att apparatens isolatorer varit 

 ofullkomliga, cl. v. s. märkbart tillgängliga för elektriskt inflytande; ty enligt ofvan 

 (i stycket N:o 12) beskrifna försök borde s hafva varit positivt, om det uppkommit 

 genom elektrisk spridning i luften. Denna negativa elektricitetsmängd s fördelas otvif- 

 velaktigt under hvarje särskilt försök ojemnt mellan apparatens särskilda konduktörer; 

 äfvenså olika från försök till försök. Fördelningen måste nemligen bero af den sam- 

 mansatta kondnktorns form och hans ställning till den inducerande kraften. Men all- 

 denstund qvantiteten 5 tillkommit genom den sammansatta konduktorns ofullständiga 

 isolering från jorden, borde lagen för hennes fördelning mellan de två sfererne blifva 

 densamma, som om förbindelsen med jorden varit fullständig. I detta fall växer elek- 

 triska tätheten hos en konduktör mecl lodräta höjden. För att i någon mån rätta kor- 

 rektionen efter dessa förhållanden har jag — utan att fästa afseende på den ringa 

 mängd, som borde tillkomma förbindningstråden — beräknat de positiva qvantiteter, 

 som i detta hänseende borde tilläggas M\ och N t ur eqvationerna 



fl -f v = — -s (6) 



fih v =vh/j (7), 



