OM ELEKTRICITETEN SOM KOSMISK KRAFT. 29 



allmänhet måste vara negativt elektriska. Deraf blir återigen en följd, att jordytan 

 öfverallt måste vara mer eller mindre elektrisk, så att jorden i sin helhet är att anse 

 som en med negativ elektricitet laddad konduktör. 



Att söka bestämma en allmän lag för elektriska täthetens tillväxt med höjden 

 hos konduktörer, som med jorden stå i ledande förbindelse, synes derför vara fåfängt. 

 Ett sådant bestämmande är uppenbarligen intet annat än att afgöra samma fråga för 

 ett utsprång från en vanlig konduktör, som eger en mängd sådana, till antal, form 

 och läge obestämbara utsprång. Ehuru således hvarje i detta afseende funnen lag, 

 strängt taget, endast kan gälla för härledningsförsöket sjelft - - och andra dermed fullt 

 identiska, — är det likväl i många afseenden af synnerlig vigt, att åtminstone ega en 

 ungefärlig föreställning om ifrågavarande lag. Fördenskull har jag häröfver anställt 

 några försök, hvilka jag sökt anordna så mycket som möjligt till likhet med ett försök 

 af mera allmängiltig beskaffenhet. 



21. För detta ändamål var det likväl nödvändigt, att först göra en annan un- 

 dersökning. 



I betraktande af de ojernnt fördelade föremål, som omgifva observationslokalen, 

 äfvensom att han sjelf i sin helhet ej kunde anses vara i elektriskt hänseende fullt 

 symmetriskt ordnad omkring försöksapparaternas fotpunkt, måste jag först anställa en 

 undersökning öfver de elektriska nivå}'tornas sträckning närmast omkring denna punkt. 



Redan innan påbyggnaden ännu fanns, hade jag med förr beskrifna apparat (fig. 

 1), ställd på sin stolpe, och enligt den för bestämmandet af kraftriktningen begagnade 

 försöksmethoden, förgäfves sökt upptäcka någon elektrisk olikhet i skilda azimut. Se- 

 dan påbyggnaden blifvit uppförd, förnyades dessa undersökningar på följande sätt. 



En från jorden isolerad, men med elektrometertråden förenad, lodrät metallstång, 

 som räckte upp i påbyggnadens taköppning, var försedd med en från toppen utskju- 

 tande och från honom med ett gummilager skild 1,38 meter lång metallarin, som slu- 

 tade med en metallkula och medelst en led kunde ställas i olika vinklar mot den lod- 

 räta stången. Vid försöken afleddes denna sednare och vreds derefter medelst en iso- 

 lator så, att metallarmen med sin kula genomgick alla aziinutala lägen. En molnfri 

 dag gjordes en mängd försök, vid hvilka metallarmen ställdes i olika vinklar mot den 

 lodräta stången '). 



Mot intet azimut svarade någon utmärkande elektrisk företeelse. 



På observationsplatsen gingo således, enligt denna undersökning, de elektriska 

 nivåytorna horizonte.lt. 



En isolerad metallkula, hvarmed sjelfva taket af påbyggnaden på olika ställen 

 berördes, angaf en svag negativ elektricitet, hvars täthet öfverallt visade sig för elek- 

 trometern fullkomligt lika. 



22. Härefter fastsattes en af de ofvannämnde sfererne (diametern = 1 decim.) 

 med sin gummistång vid den 127 centim. långa isolatorn i en sådan ställning, att sfe- 

 ren var isolerad till en höjd af 146 centim., när apparaten var fastskrufvad vid den 



l ) Jag ämnar försöka, att i enlighet härmed inrätta ett elektroskop för uppsökandet af elektriska moln sai 

 till att dermed studera deras utbredning, rörelser o. s. v. 



