34 



K. HOLMGREN. 

 Tal). XVII. 



N:0. 



h 



M t 



iV, 



m 



M x 



tft 



m 



1 



72 



— 4,0 



+ 5,25 



0,0 



— 5,0 



+ 4,75 



0,0 



2 



102 



— 4,2 5 



+ 5,5 



0,o 



— 4,5 



+ 4,5 



0,o 



3 



130 



— 5,0 



+ 6,0 



0,o 



— 5,0 



+ 4,75 



— 0,25 



4 



160 



— 6,0 



+ 8,o 



0,o 



— 5,0 



+ 5,25 



0,0 



Bildar man aritmetiska medier af alla talvärdena på M x och N^ i dessa fyra se- 

 rier, utan att dervid fästa afseende på de obetydliga qvantiteterna ra, så erhålles 



Tab. XYIII. 



N:o. 



h 



M 



D*) 



1 



1 



5,00 



— 0,14 



2 



1,4 



4,81 



— 0,33 



3 



1,8 



5,13 



— 0,01 



4 



2,2 



6,03 



+ 0,89 



*) Afvikelser från medelvärdet af samtliga il/, och N v 



Ehuru det kan tyckas som om den inducerade elektricitetsmängden först af- 

 toge och sedan alltjemnt tilltoge med stigande höjd från påbyggnadens takyta, och 

 ehuru detta förhållande nästan utan undantag genomgår alla fyra serierna, vore det 

 dock att alltför mycket räkna på försökens noggrannhet, om man på de små variatio- 

 nerna mellan deras resultater grundade en sådan slutsats. Utan tvifvel funnos till- 

 räckliga felanledningar för att gifva upphof åt så små variationer som de föreliggande. 

 Om t. ex. den några centimeter tjocka trästång, hvarmed apparaten lyftades, under 

 sin tunga och sneda belastning svigtade litet olika under de olika ställningarna, bekom 

 derigenom förbindningslinien mellan sferernes medelpunkter ett, från försök till försök 

 något olika, skeft läge i förhållande till lodlinien. Samma verkan kan äfven härledas 

 derifrån, att de hopskrufvade lederna understundom gåfvo efter för den sneda belast- 

 ningen; detta måste ock upphjelpas, så snart det märktes. 



Att fullfölja undersökningen på detta vis vid större höjder medgaf icke mitt otill- 

 räckliga förråd på isolatorer. Jag fann mig alltså föranlåten att välja en annan för- 

 söksmethod. 



25. Vid en messingssfer af en decimeters tvärlinie fastskrufvades en styf stål- 

 tråd, som ungefär på midten var omvriden och hoplödd till en ögla, och på trådens 

 andra ända fastlöddes en spritlampa af metall. Hela den häraf bildade konduktorn 

 hade en längd af 86 centimeter. Han fastades medelst en genom öglan trädd skruf 

 vid ena armen af apparatbäraren, så att han alltid under försöken genom sin egen 

 tyngd kom att hänga lodrätt. Apparatbärarens arm vreds i vinkel mot den 127 cen- 

 tim. långa isolatorn, och hela apparaten fastskrufvades vid trästången. 



