OM ELEKTRICITETEN SOM KOSMISK KRAFT. 

 Tal). XXm. 



37 



H 







1 



2 



3 



3,8 



4,8 



U 



7,00 



6,63 



5,13 



5,50 



4,7 5 



3,25 



26. Jag tror mig här ock böra anföra en serie, som erhölls vid Åsen med den 

 apparat, med hvilken redan afhandlade försök blifvit utförda; helst som de visa ett 

 med ökad höjd betydligt långsammare aftagande hos utslagen än hvad fallet är med 

 observationerna från Lund. Försöken från Åsen äro ock något pålitligare, derför att 

 jag lät lampan brinna lika lång tid för dem alla. 



Tab. XXIT. 



N:o. 



H 



U 



N:o. 



H 



U 



1 



160 



5,oo 



10 



80 



4,oo 



2 



80 



5,2 5 



11 



160 



4,oo 



3 







5,50 



12 



80 



4,oo 



4 



80 



5,00 



13 







■5,00 







160 



5,oo 



14 



160 



4,oo 



6 



80 



6,oo 



15 







6,75 



7 







6,50 



16 



80 



6,00 



8 



160 



4,00 



17 



160 



4,50 



9 







4,50 









Efterföljande tabell upptager aritmetiska medierna af motsvarande observationer. 



Tab. XXY. 



B 



U 







5,56 



80 



5,04 



160 



4,62 



27. Alla dessa serier, i hvilka den positiva elektriciteten blifvit afledd med låga, 

 öfverensstämma deri, att konduktorns laddning varit starkast aldra närmast jordytan. 

 Om derifrån räknadt något märkbart aftagande verkligen eger rum, synes vara svårt 

 att utan anlitande af luftseglingen med visshet afgöra. De tre sista försöken i Tab. 

 XX hafva efter all sannolikhet tillkommit under det, att lamplågan började hastigt af- 

 tyna; Tab. XXI ger ytterligare anledning till denna förmodan. Med uteslutande af 

 dessa observationer bibehålla sig utslagen ifrån och med försöken N:ris 2 eller 3 nä- 

 stan oförändrade i Tabb. XIX och XX. Det sannolikaste torde vara, att det elektriska 

 agensets direkta inverkan på apparaten ej synnerligen aftager med afståndet från jor- 

 den; men att de stora utslagen aldra närmast intill jordytan härröra från konduktör- 

 laddningens egen inverkan på de konduktorn närmast belägna föremålen. Denna tolk- 

 ning får ett stöd deri, att utslaget H^0 i jemförelse med de öfriga var mycket större 

 i Lund än vid Åsen. På sednare stället var taket af trä och således ej så lätt till- 

 gängligt för elektrisk inverkan af den laddade konduktorn som zinktaket på observa- 

 toriets påbyggnad i Lund. Att en sådan ömsesidig inverkan mellan konduktorn och 

 närbelägna föremål verkligen fanns, bevisa följande, i Lund anställda försök. 



