OM ELEKTRICITETEN SOM KOSMISK KRAFT. 41 



molnen har jag i allmänhet L ) icke kunnat märka något inflytande på observationernas 

 gång. Jag måste dock härvid anmärka, att jag deråt ej ännu egnat någon särskild 

 uppmärksamhet. Desto bättre visa sig verkningarne af de hygrometriska vexlino-ar, 

 som omedelbart träffa apparaterna. Jag fruktar derför, att måhända alltför många 

 af de vexlingar, som blifvit ansedda som elektriska, egentligen äro hygrometriska. 

 Denna misstanke minskas icke af det sammanhang, som blifvit bemärkt emellan den 

 atmosferiska elektricitetens och fuktens periodiska vexlingar 2 ); ej heller deraf, att iakt- 

 tagelser af luftelektricitetens vexlingar gifvit Beccaria och W. Thomson anlednino- till 

 förhoppningar om att på grund af dem kunna förutsäga väderleken. 



På grund af det anförda har jag icke ansett orimligt att, som lednin°- för be- 

 dömandet af frågan om det verksamma elektriska agensets rum, jemföra de observa- 

 tionsresultater, som jag vunnit, med dem, som borde erhållas under inflytandet af ett 

 agens med mycket enkla bestämningar. 



32. Då jag förslagsvis antager atmosferen vara elektrisk och bestämma lagen 

 för de elektriska företeelserna, betraktar jag honom såsom en ihålig elektrisk sfer, hos 

 hvilkén elektriska tätheten är konstant igenom hvarje särskilt koncentriskt lager. Låt 

 inre radien till denna ihåliga sfer vara R, den yttre G, och r vara radien till en le- 

 dande sfer, som med en isolator höjes upp i luften och står i förbindelse med jorden 

 medelst en som oändligt fin ansedd metalltråd. Låt vidare R -\- h vara afståndet mel- 

 lan de två sferernes medelpunkter, hvarvid h är afståndet mellan apparatkonduktorns 

 medelpunkt och en punkt i närheten af jorden; slutligen må m beteckna den sferiske 

 konduktorns elektriska mängd. På samma sätt som ofvan skett kan inan, med använ- 

 dande af nu antagna beteckningar, härleda eqvationen 



HL _i_ _A_ i y= - 4- -5- 4- V 1 



hvarvid Q betecknar jordytans elektriska mängd och F, V potentialfunktionen för at- 

 mosferens elektriska agens med afseende på den sferiske konduktorns och jordens me- 

 delpunkter och hvarvid tecknen för m och Q äro lemnade obestämda. Enär likväl 

 vid detta öfverslag atmosferens elektricitet anses bestämma den lag, hvars form skall 

 sökas, bör inflytandet af Q anses omärkligt. Likaså bör för alla försök i närheten af 

 jordytan h kunna anses försvinnande vid sidan af R. Om man derföre sätter Q = 



och — = 0, erhålles 



m 



t = F 1 — V (10). 



Om med Q betecknas längden af en radius vector, som dragés från medelpunkten 

 för den ihåliga elektriska sferen och till det lager, hvars elektriska täthet är t, så är 

 för medelpunkten till sferen 



l ) Naturligtvis gäller ej detta om molnen i åskväder. Hittills har jag ock sökt begagna de vackraste dagar, 

 som stått till buds; men ofta — och utan olägenhet — observerat, under det himmeleu varit mycket mu- 

 len. Har landskapet visat sig tydligt och klart och elektroforen varit lätt att ladda, så har jag i allmän- 

 het kunnat anse detta som ett löfte om goda observationsserier. Anmärkas bör, att något sammanhang 

 svårligen torde kunna utfinnas mellan de talrika elektriska observationerna från Bruxelles och Mimenen 

 och någon annan af de meteorologiska storheterna än fukt och värme. 



-) Eadcliff Birt i Kep. of Brit. Assoc. 1849, s. 113. 



K. Vet. Akad. Haudl. B. 8. N:o 10. 



