42 K. HOLMGKEN, 



-.<? 



V l = 4 n l tpdp 



Jr 

 och för apparatsferens medelpunkt, som kan betraktas såsom en i agenset befintlig punkt, 



F=4tt 



R + h „G 



Således är 



m = Anr 



~n.-l- Ii -, Or 



i? v B - 



(ID- 



Svårigheten är nu att kunna uppgifva en antaglig bestämning af t. Följande 

 synes mig vara rimlig. Om atmosferen är elektrisk med konstant täthet inom hvarje 

 koncentriskt lager, måste denna vara proportionel med den elektriska kraft, som verkar 

 i hvilken som helst af lagrets punkter. Om nu en sferisk konduktör af så små di- 

 mensioner, att agensets verkan på alla hans punkter kan anses vara approximativt kon- 

 stant, befinner sig omsluten af agenset och tillika medelst en mycket fin träd satt i 

 afledande förbindelse med jorden, måste mängden af den fria elektricitet, som hos 

 sferen uppkommer, i hvarje höjdställning ' vara proportionel med den verkande kraften 

 uch således äfven med hela lagrets elektriska täthet. Men de observerade mängderna 

 ;iro proportionela med höjden för sferens medelpunkt öfver en viss punkt i jordytans 

 grannskap. Mot denna höjd borde således t kunna sättas proportionelt. Med derefter 

 inrättad bestämning af R skulle man följaktligen kunna antaga t = c (p — R), hvarvid 

 c är konstant. Men om detta värde insattes i eqvationen fil) erhålles 



m = 2 / s ner . h s , 

 hvilken ej återgifver observationerna. 



Af enklare uttryck för t finnes intet, som på antagligt sätt passar in på det af 

 observationerna föreskrifna vilkoret V 1 — V = c . h. 



De gjorda förutsättningarne återgifva således icke observationerna. Dessa förut- 

 sättningar hafva visserligen varit godtyckliga. Men om' atmosferen verkligen är elek- 

 trisk, synas de enkla lagar, med hvilka observationerna kunna uttryckas, bevisa, att de 

 meteorologiska vexlingarna i det hela icke utöfvat något rubbande inflytande på agen- 

 sets anordning. Det tyckes derför som om elektriciteten borde ordna sig sä, att tät- 

 heten kunde uttryckas med en enkel funktion af hvarje lagers radie. De försök, som 

 jag anställt öfver de elektriska nivåytornas gång, synas ock åt denna uppfattning gifva 

 ett faktiskt stöd. Vore atmosferen elektrisk, borde derför elektricitetens anordning 

 åtminstone tillnärmelsevis följa den föreslagna lagen. 



33. Vida bättre synes den Lamontska åsigten om ett öfver jordytan utbredt 

 negativt agens återgifva alla mina observationer. Utom hvad i detta afseende i det, 

 föregående blifvit anfördt, återgifvas ock observationerna af en approximativ beräk- 

 ning på grund af theoretiska skäl, enligt denna åsigt, med den noggrannhet, som man 

 rimligtvis kan begära af detta slags undersökningar. 



34. Antag, att jordytans elektriska mängd är Q med medeltätheten T; antag 

 vidare en elektriskt ledande sfer, så stor att Q, jemnt fördelad öfver hans yta har 



