44 Tillæg. 
flödigt, faa troer dog Overfætteren det ikke uden al 
Nytte, at tilföie nogle Bemærkninger om de i tör Til- 
fiand bekjendte køialdende Subftantfers Natur, og de- 
res mere og mindre Anvendelighed for denne Hen- 
figt; mere fom Advarfel for de, der ikke have havt 
Leilighed iil at gjöre fig bekjendte med disfe voldfomt 
virkende Kunftproducter, end for at kunne fige no- 
get bedre om foranförte Sag. 
1) Blandt de i tör Tilftand værende knaldende 
eller ved Slag og Berörelfe antændelige Legemer, 
fynes Knaldguldet at være det længft bekjendte, da 
Guldmageren og Benedictiner-Munken Bafilius Va- 
lentinus i hans fidfte Tefiamente *) angiver en Til- 
berednings-Maade, temmelig overeensftemmende med 
den nærværende, hvor han meget naivt tilföier mod 
Slutningen : ”denne Guldkalk maa törres i Luften uden 
Sol, og paa ingen Maade over Ilden; thi hvis Pulve- 
ret fornemmer den ringefte Varme, tænder det fig 
og gjör mærkelig Skade, da det er faa flygtigt, at det 
gaaer derfra med faa ftor Magt og Larm, at ingen 
Mennefker kan fiyre det.” Dog har han ikke fuld- 
kommen Ret, da Knaldguldet kan ophedes til 80* 
Reaum. og dergver inden det detonnerer, Man har 
to Slags heraf; et forenet med Guldoxyd, der er fva- 
gere, og et andet, der kan anfees for reent og fom 
detonnerer med en udmærket Voldfomhed. Derimod 
taaler det faa lidet Tryk eller Stöd, at da Chemike- 
ren Baumé fat Glasproppen i en Flafke, hvori han 
havde 1 Qv. Knaldguld, detonnerede Knaldguldet 
og Flafken fprang med et forfærdeligt Knald, hvor- 
”%LF Gmelins Gefchichte der Chemie 1 B, Pag. 145. 
