— 
Naturvidenskabelige PP se 57 
kan opfiille andre Adfkillelfesmærker mellem Dyr og 
Plante, end dem man hidtil har — Bevægelfe, Form 
og tildeels Beftanddele — eller man ikke er iftand 
til at give de deri lagte, for hvert Rige egne, Charac- 
terer en fiörre Nöiagtighed og höiere Grad af Beftemt- 
heå, end den man hidtil har forfögt at give, da fees 
ikke rettere, end at man fom Naturforfker i det mind- 
fie efter disfe Facta, tilfulde maae antage at famme 
Organisme under en Levyeperiode er Plante, under 
en anden er Dyr. 
Unægteligt bliver det, at man f. Ex, hos Proto- 
coccus i anförte Tilfælde kan antage, at den altid har 
dyrifk Natur, og at denne kun yttrer fig i udvortes 
Phænomener efter en vis Tid, faaledes fom det for- 
holder fig med Ægget. Den dyrifke Livskraft ligger 
der, men denne kommer förft i Virkfomhed, og den- 
ne Virkfomhed kommer förft tilfyne, naar visfe ydre 
Omfiændigheder indtræffe, og kan fætte den i Activi- 
tet, og denne i en vis Retning. Saadan Forklaring 
vil man dog derimod ei aldeles overeenstemmende 
med de fædvanlige Begreber, man gjör fig om Spire 
og den af den udviklede Gjenfiand, kunne anvende 
paa det, fom man bemærker hos Oscillatorierne eller 
endnu tydeligere hos den angivne Leptomitus, Næ- 
fien overalt finder man vel, at enhver Spire, enten 
det faa er Æg eller Gemme, er en ringere udviklet 
Deel af et mere fammenfat Moderlegeme, og at den- 
ne mindre udviklede Deel förft efterhaanden naaer 
hiints Egenfkaber, efterat det har gjennemgaaet for- 
fkjellige Form- eller Structurforandringer, hvorved 
det i forfkjellige Tidsrum har Analogie med de mere 
end Moderlegemet lavtfiaaende, dog individuelle 
Former. Jeg har fagt næfien, thi hvor Individuets 
