Om Atomer. 228 
ler extenfiv, Störrelfe- kan blige til af. Noget, der ine 
gen Störrelfe har, ligefaalidt fom mange Nuller ved at 
lægges fammen, udgjöre noget poitivt Tal, 
ao JlIste Vanfkeligheder ere for en fior Deel hidind- 
til bleyne uoplöfte, men ere derfor jul ikke uoplö- 
felige. Naar man ved denne og andre lignende Lei- 
ligheder, beraaber fig paa den at fog Forftands 
Indfkrænkning, faa har det altid forekommet mig 
fom en Undfkyldning for Efterladenhed i, at tænke. 
Unægtelig ere .de Foreftillinger, fom ligge til Grund 
for en endelig eller uendelig Deling og Delbarhed, 
os enten af Erfaring eller a priori, d.e, ifölge Tænk- 
ningens nödvendige Love, givne. I begge Tilfælde, 
men fornemmelig i det ldfte, maae vi vel befidde 
Ævyne til at udforfke dem, om det end dermed maatte 
gaae ligefaa langfomt fom med at udrede Erfarings 
indviklede Traade, At det virkelig forholder fig faa, 
derom erindres vi ofte af vor umættelige Videlyft, 
af det ufyækkelige Haab om engang at iilfredsfille 
den, uden hvilket alle Underfögelfer, fom gjennem 
Aarhundreder, ja Aartulinder, med, liden Frugt ha- 
ve været forifatte, for lang Tid fiden maatte have ta- 
get Ende, og utallige Opdagelfer aldrig blevne gjor- 
te, fom dog omfider have lönnet den haardnakkede 
Flid. Jeg kan derfor ikke troe, at den Gjenftand er 
urandfagelig, fom jeg i denne Afhandling har for 
Öine, men vil driftig firæbe at adfprede den Taage, 
hvori den maafkee mere ved herfkende vrange Fore- 
fillinger end. af Naturen felv er indhyllet, Thi er 
man ikke bleven træt af paa Erfarings Bane ved For- 
fög og Iagttagelfer gt drage dette Slör tilfide, hvor- 
for fkulde man da ikke, naar Materien faaledes ligger 
aaben til Befkuelfe, ved Fornuftens eller Ideens Lys 
