224 N. Treschow 
föge at udforfke det Indre deri, fom Sandferne efter 
deres Art ei kunne blive vaer, 
For at kjende Materien i det Smaa eller i dens 
finefte Beftanddele, maa man vide hvad man overho- 
ved ved Materie bör forftaae. Uden at lægge noget 
vilkaarligt Begreb, nogen forudfattet Mening til Grund, 
kan man vel fom afgjort forudfætte, at man derved 
éi kan tænke fig andet end Gjenftanden for udvortes 
fandfelig Anfkuelfe, Hvad der faaledes indvirker paa 
vort Legeme, at vi kunne föle, fmage, lugte, idet- 
mindfte höre og fee det, kalde vi Mateérie. At No» 
get, der ikke [elv er Materie, fkulde kunne i os frem- 
bringe lignende Fornemmelfer det er derfor urime- 
ligt; fordi Aarfag og Virkning da i fig felv maatte 
være af en ganfke Fotibjelkg Natur; men mellem 
Aarfag og Virkning maa der altid være nogen Over- 
ens eimelte thi hvorledes kunde man ellers af 
den ene forftaae og forklare den anden? De, der 
tale om Aanders Aabenbaring maae derfor ogfaa an- 
fee dem for materielle: og fkjönt de Gamle, Philofe- 
pher faavelfom Theologer, naar de handle om denne 
Sag, tidt erklære dem for ulegemlige — &GWUUTOL— 
faa veed man dog med Vished, at de ei have meent 
andet end at Aander ei beftaae af nogen grovere, 
men, ligefom Lyfet eller den himmelfke Ild, af den 
allerfinefte Stof, Den fenere Theorie om denne Sag 
har derimod gjort Aande- og Legemverdenens Ind- 
flydelfe paa hverandre faa ubegribelig, at man har 
været nödt til at udlede begges med hinanden dog 
unægtelig overeensftemmende Forandringer enten 
umiddelbar af Guds almægtige Virkfomhed eller af 
en forudbeftemt Harmonie. | 
Hermed forholde det fig nu, fom man vil, faa 
