Om Atomer. 225 
er hint empirifke Bégreb om 'Materien dog felv ingen 
Tvivl underkafiet. Vi flutte deraf. fremdeles: Maiéa 
rien kunde ei i os frembringe nogen Fornemmelfe 
uden en vis den iboende Kraft.” Vi kjende dentie 
dog paa Erfarings-Vei ei af andet end af en vis Im- 
puls, d, e. et Slags' Sröd eller Tryk, der atter fynes 
frembragt ved et foregaaende, men hvis förfte Ua 
fpring vi ved at forfölge denne Bevægelfe have 
Grund til med Ariftoteles at udlede af en förfte Be- 
væger eller af et höiere Vælen, der alene kan virke 
ved fig felv, Vi betragte den derfor fom död, uden 
al Selvvirkfomhed eller fom blot lidende. Denne 
Mening er dog vel neppe aldeles rigtig; thi Lidelfe 
forudfætter en Modtagelighed — Receptivitet — for 
Indtryk, denne igjen en Æyne til at gjöre faadan 
Modftand, at Indtrykket derved enten faaer nogen 
Varighed, fom i blöde Materier, eller formedelft den 
lidende Materies Magt at fætte fig i fin forrige Til- 
ftand igjen fnart forfyinder, fom hos alle flydende 
og elafiifke Legemer. Det er en almindelig Natur- 
lov, at ingen Virkning er uden en dertil fyarende 
Modvirkning. Et Væfen uden al Kraft, en blot li- 
dende Materie er fölgelig Intet KA noget ee 
gende. 
Skulde fremdeles Materiens Væfen beftaae deri, 
at den vel er virkfom, men at denne politive Kraft 
dog er höift indfkrænket, og at den derfor næften 
ikke kan komme i Betragtnings; faa er dette Særkjen- 
de deels ei almindeligt; thi hvor mange Stoffer ere 
ei bekjendte fom i en meget höi Grad virkfomme? 
hvor liden udvortes Indvirkning behöves der ikke 
for at bringe Knaldguldet eller Knaldfölvet i den 
heftige Bevægelle? maa det ikke felvy befidde en 
