Om Atomer. 034 
ér nuomfiunder faft almindelig forkaftet, og medretteg 
thi, fom faadant eller tomt er det aldeles uvirkfomt, 
ja, man kan ei engang uden en aabenbar Urimelig- 
hed kalde det lidende, det er fölgelig i fig felv In- 
tet; men Ordet betegner kun et vift Forhold mellem 
virkelige Ting, naar de enten umiddelbar eller kun 
gjennem" mange mellemværende kunne virke paa 
hverandre, Jo flere faadanne der udfordrés; defto 
føörre figes deres Afftand at være, Et Legeme eller 
en NMaterie indtagér et fiörre og mindre Rum, lige- 
fom de beftaae af flere eller færre Dele, der fiaae i 
faadan middelbar Forbindelfe, 
Man kan med Kart kalde Rummet en Form, 
uden derfor i det Hele at bifalde hans Theorie om 
famme, naar man' ved Form forftaaer en vis Maade 
paa hvilken Materien og dens Dele ere ordnede el- 
ler Forholdet mellem dem indbyrdes er beftemt. Er 
nu Udftrækning intet andet end en Form, faa forud- 
fætter dette Forhold noget ved! fig Beftaaende, hvor- 
ved det bliver muligt, en Subftans eller Kraft, fom 
er virkfom baade i fig felv og med Henfyn til andre 
Ting. Dette er nu Materien eller det, der i Mod+ 
fætning til det blot Relative, i ethvert befynderligt 
Væfen kan' kaldes det Abfolute, Hvad denne Mate- 
rie er, hvori dens indre Væfen beftaaer, det maa, 
fom man kan fee af: det Foregaaende, være en Kraft, 
en Stræben at holde fin befiemte Form ifölge en 
Idee vedlige, udvikle, fremftille den i den höieft 
mulige Fuldkommenhed. -Idee og Kraft ere ei hel- 
ler forfkjellige, men i Grunden et og det famme; thi 
enhver Idee, ja blot Foréftilling er felvvirkfom, og 
udenfor denne gives der ingen Kraft. 
Man hår faft altid méent, at Kraft faavellom en- 
