I 
Om Atomer. o57 
fivt, medens alle Dele deraf dog forekomme os fom 
fimultane, d. e. paa engang tilværende., Saa indbil- 
de vi os vel ofte, at vi med et enefte og enkelt 
Öiekaft ere ifiand til at overfee et endelöft Rum, faa» 
fom den hele Himmelhvelving, idetmindfie en fror Deel 
af famme; men virkelig bliver dets Udftrækning förkt 
efterhaanden ganfke klar, idet vi med en utrolig Hur- 
tighed, men tillige med langt mindre Nöiagtighed 
maale det, end naar afironomifke Redfkaber dertil an- 
vendes. Paa famme Maade forholder det fig med 
det Öiemaal, hvorefter ftore Afftande her paa Jorden 
ved et Slags Övelfe, faafom af Jægere og Söemænd, 
kunne beftemmes, At de Gjenfiande, vi deri blive 
vaer, ei, ligefom i vort Overblik, i Gjerningen fölge 
paa hverandre, men ere famtidige, det er en Kund- 
fkab, vi egentlig blot ved Slutninger erhverve. Det 
enkelte Blik er altid rettet mod en enefte Punct: og 
endfkjönt mange andre tillige fremfille fig paa Oiets 
Nethinde, faa er dog en i Billedet hvergang den ud- 
mærkede: ved efterhaanden at fæfte vor Opmeærk- 
fomhed paa flere, blive vi omfider vaer, at ingen vis 
i denne Henfeende har noget Fortrin for andre, ef- 
terdi enhver er lige fkikket til at vorde en faadan 
Middel - eller Hovedpunct, Altfaa giver Oiet kun 
ved Bevægelfe os Forefiilling om noget Udfirakt: i 
Sagen felv frembringes Udfirækning, faavidt den i 
Objectet har fin Grund, ligeledes ved Atomernes 
Vexelvirkning og deraf flydende Bevægelfe. 
- Formedelft Hudfölelfen faae vi ogfaa denne Fo- 
reftilling, men hverken i famme Klarhed og Fylde 
fom ved Synet, eller ligefaa fnart, men kun ved Hjælp 
af flere Bevægeller over en berört Flade og en lang- 
fommere Reflexion. Hvorvidt vi ved nogen anden 
