Om Atomer. 239 
Atomerne eller ikke, har jeg nylig fögt at udforfke, 
Men hvad man end holder for. det rigtigere i denne 
- faa meget omtviftede Sag, faa nægtes det paa ingen 
af Siderne, at de ere bevægelige, hvilket uden en 
Stræben efter at fætte fig i Bevægelfe, efter min Me- 
ning ei er tænkeligt. Denne Stræben kan ei engang 
være ganfke ubeftemt; thi endfkjönt den altid træn- 
ger til nogen udvortes Hjælp eller en Hindrings Bort» 
rydning for at yttre fig i en vis Retning, faa feer 
man alligevel, at, naar paa engang flere Hjælpemidler 
tilbydes den, eller naar den kommer i Berörelfe med 
forfkjellige andre, foretrækker Materien, fölgelig og- 
faa enhver Atom i famme, dog en Stof ifær og dens 
mindfte Dele fremfor de övrige, hvilke den da fnare- 
re fiöder tilbage eller fjerner fig fra. Enhver Art 
af Materie bevæger fig, ligefaavelfom Planten og 
Dyret, mod de for den meft pasfende Formaale, 
hvorved den kan næres og fættes iftand til at antage 
den Form, den helft attraaer, udvikle fin eiendomme- 
lige Idee. Dette er Valgtiltrækning, den nederfte 
Grad maafkee, men dog en Art af Vilkaarlighed. 
Enhver Atom befidder alifaa denne Magt; thi der er 
intet pofitivt og realt i det Hele, fom jo tillige maa 
findes i dets Dele. Naar Kraften faaledes er vakt, 
föger enhver Atom hos fig at uddanne fin individu- 
elle Form, Dette kan fkee paa tvende Maader, nem- 
lig enten, hvis den maa betragtes fom en 'endog i 
Tanken uddelelig Punct, formedelft den blotte Bevæ- 
gelfe, hvorved den, ligefom visfe Smaadyr, f. Ex. de 
faakaldte Rotatorier og Vibrioner, giver fig en fær- 
egen Skikkelfe, eller, hvis den virkelig indtager no- 
get um, og altfaa ligefom dette, vel kan deles paa 
en ideal Maade, men derfor ei oplöfes i flere, at 
