240 N. Treschow 
den efterhaanden, lig en Proteus, kan forandre fin 
Form, nemlig faaledes, at den fra en oprindelig Raa- 
hed af ftedfe kommer Ideen nærmere, fom det Fuld- 
kommenheds Mönfter, hvorefter den i fn Uddannelfe 
föger at rette fig. Da begge Synsmaader ei ere meget 
forfkjellige, og den anden, fkjönt maafkee i firænge- 
fe Forftand ikke ganfke rigtig, dog fynes at gjöre 
mange Phænomener lettere at begribe, faa kan den i 
den empirifke Naturlære uden betydelig Feil anven- 
des. De Vanfkeligheder, der möde, naar Legemers 
Haardhed, Blödhed, Elafticitet, Sprödhed og flere 
dermed forvante Egenfkader fkulle forklares, hente, 
fom mig fynes, deraf meget Lys, Chryftallernes og 
fely Organismernes Dannelfe ligefaa: kun maa man 
derhos lægge Mærke til, at de omtalte Former deels 
hos enhver Art, ja ethvert Individ af Atomer ere for- 
fkjellige, deels at de individuelle vel i Henfeende til 
det grundvæfentlige Kjendemærke ere belftandige, 
men at denne Form ei heller er faa ftiv, at den jo 
under fin Udvikling baade kan forfkjönnes, og under 
ugunftige Omftændigheder ofte fordærves, 
Hvoraf den Attraa hos Atomerne at forbinde fig 
fnart med nær forvante, fnart med mere fremmede 
ja modfatte kan komme, det indfees tildeels af det 
Foregaaende. Den dem iboende Kraft maa nemlig 
för vækkes udenfra, fordi en fuldkommen Selvvirk- 
fomhed ikke findes hos noget endeligt Vælen, men 
famme, ifær i Begyndelfen af deres Udvikling, altid 
er meget fvag. De nödes derfor til at flutte fig mere 
eller mindre (tadig og faft til de fiærkere, indtil Kræt- 
terne derved voxe. Derpaa grunder fig Smaadele- 
nes Sammenhæug i alle fafte og flydende Legemer: 
de ftivelfte, hyori den længft beftaaer, anfees derfor 
