Om Atomer. 249 
intet vil vide af Atomer at fige, fordi der egentlig 
talt, ei er andet til i den hele Natur end Kræfter, 
hvis indbyrdes Spil, Affondring, Forbindelfe, Vexel- 
virkninger frembringe alt hvad vi deri fornemme. 
Lad det faa være; men hvoraf kjende vi vel hine 
fra vor udvortes Anfkuelfe fig faa ganfke unddragen- 
de Kræfter uden af deres aabenbare Virkninger? 
nödes vi ei til af disfe at laane faavel Stoffen til vo, 
re Begreber om famme fom deres Navne? hvad vil- 
de der, naar man tog disfe bort, vel blive tilbage en- 
ten at fkue eller tænke?  Seer man ei, at de, der 
gjerne fyærme i Overfandfelighedens Egue, ofte [aa 
forvilde fig, at, fkjönt de ikke felv blive det vaer, 
röber deres Sprog og Udtryk felv dog en Art af 
Drukkenfkab, der hos findige Læfere vækkeér enten 
Beftyrtelfe eller Latter? Alligevel maa man tilftaae, 
at, om de end, ligefom fordum Sybilla, tidt ei uden 
Berusning derfra vende tilbage, faa ere begges Ora- 
kelfprog dog ei altid at foragte, men bære underti- 
den virkelig Præg af den höiere Intelligens, der figes 
at have indblæft dem famme, Naturphilofopher, faa- 
fom den berömte Schelling i et af hans ældre Skrif- 
ter, have derfor ei taget i Betænkning under visfe 
Betingelfer igjen at optage de fra dynamifke Skoler 
gemeenlig ellers forvite Atomer. Thi, faalænge Na- 
turlæren dog opholder fig ved den fynlige Verdens 
Betragtning, og Forklaringen over de i famme fore- 
kommende Særfyner er dens egentlige Værk, kan den 
aldrig faa overftige det Synlige, at den intet har foröine 
uden et Spil af Kræfter, og at den ikke tillige, ja 
fornemmelig bör agte paa hvorledes dette Spil deri 
aabenbarer fig. Hertil kommer end videre, at de 
; Kræfter, fom i Virkeligheden give fig tilkjende, ei 
| 17 
