Vinteren i Talvig 164 
os imod Nord og fkrede nogle Timer fremad mod 
en dyb og bred Dal, paa hvis anden Side höie Sne- 
tinde og Kupler reifte fig. Den höiefte kalde Fin» 
nerne Konefkulderen, Akka- Olki, hvilken v. Buch- 
har befteget (Reife II, 151). Denne grandiöle Tind 
Iuede i fuld Solglands, hvilken efterhaanden ogfaa 
begyndte at fkinne fra de hosftaaende Spidfer, Til- 
bagekaftet af de rene Sneflader, og nu faa uvant fkul- 
de det intenfive Lys have overvældet Öiet; men det 
dæmpedes af et ubefkriveligen fkjönt Rofenfkjær. Den 
5 Februar faae jeg felve Solfkiyen ved at fige op i 
Bjergene nogle 100 Fod over Præftegaarden. Den 
10de fkinnede den igjen i Talvig, hvor den hilfedes 
fefiligen, Nu,i Begyndelfen af April, fkimtes allere- 
de dens Lysning gjennem hele Natten, —Et Phæuo- 
men, fom vel ikke frembyder fig fjelden i Polarlan- 
dene, men fom man ikke ofte har Anledning til at 
fee, er de faakaldte coronæ. . Jeg nöd dette Skuefpil 
den 20 Februar. En tyk og ufædvanlig Taage laae 
over Alten-Fjord og Talvig. Vi foretoge en Skitour 
i Haab om klart Veir i den övre Fjeldregion. Om- 
trent paa 700 Fods Höide kunde Solen fees; vi vare 
i Nærheden af Taagelagets Grændfe., Træerne vare 
fulde af de fiörfte og fkjönnefte Riimkryfialler. Vi 
ftege endnu omtrent 500 Fod for at naae Spidfen af 
Stappen, en ifoleret Fjeldtind med fortræffelig Udfigt. 
Her var Himlen aldeles reen; rundt om os, fjernt og 
nær, opdukkede de höie Snemarker, Tinde og Fjeld- 
hoveder i firaalende Solglands. Nedenfor bölgede 
Taagehavet i et mat guult Lys, Stappen kaftede en 
lang, fpids tillöbende Skygge derpaa. Omkring Spid- 
fen af denne Skygge, hvorpaa vore egne Billeder for- 
medelft Afftanden ikke vare kjendelige, vifte fig en 
11 
