2 Chr. Boeck. 



raets Udvikllng. Han figer om Nervefyftemet, at 

 Rynmarven hos Fotus af Aniphibier, Fugle og Patte- 

 dyr i fin forfte Uddannelfe beftaaer af tvende Traa- 

 de, der fenere forene fig, og at den peripherifke 

 Deel af Nervefyftemet allerede exifterer for hiin, 

 hvormed det forft længere hen forener fig, 



Heujinger vil ei indlade fig paa at bedomme Rig- 

 tigheden af det forit anforte Moment, hvilket han 

 intet har iinod, men og anfeer for en heldig Obfer- 

 vation til ydermere Beviis for Overeensftemmelfen 

 raellem de ei fuldt udviklede Organer i en hdiere 

 Organisme med Organerne i en lavere. Han vil ei 

 heller benægte hiin Symmetrie, hvilken allerede Mer- 

 isel har anfort og paaviift i de flefte Organfyftemer, 

 ligefaalidet at parrede Organer vife Tenderits til at 

 forene fig i Midtlinien, dog inden visfe Grændler. 

 Derimod at ei den peripherifke Deel af Nervefyfte- 

 met er uddannet for den cenlrale, anfeer han man 

 let kan overbevife fig ora hos Fuglefotus, hvor man 

 allerede feer Rygmarven for man kan opdage Spor 

 af Nerver, hvilke ei engang endnu kunne være til. Det 

 Beviis, Serres vil hente for fin Sætning af Beenfyftemeis 

 Udvikling, tildommer han famme Ulilftrækkelighed, i 

 det at hiin har tagel Forbeningsprocesfen for den 

 egentlige primare Udvikling, og desuden, i al Fald, 

 hos Fuglefdlus agfaa Beenfyftemets centrale Deel — 

 Rygraden — fdrft fremtrseder. Som han faaledes fin- 

 der Serres^s Paaftand ubeviislig ved Betragtningen 

 af de enkelte Organers Udvikling hos Individuet, fin- 

 der han den ogfaa, naar man feer hen til Organernes 

 Udvikling gjennem hele Dyrriget. Han anlorer at 

 de lavere Infufionsdyr vife en ydere Legemsflade — 

 én Hud — og en indere Huulhed — en Mave — ♦ 



